Pøírodovìdecká fakulta Univerzity Karlovy v Praze

Katedra fyzické geografie a geoekologie

Zmìny ve využití krajiny spojené

s tìžbou štìrkopískù

na vybrané èásti okresu Nymburk

bakaláøská práce

							           

Vedoucí práce: RNDr. Zdenìk Lipský, CSc.
 					          
Vypracoval: Tomáš Matìjèek						        Praha 1999

Prohlašuji, že jsem bakaláøskou práci vypracoval samostatnì, za použití uvedených pramenù a literatury. 

V Praze dne 22. bøezna 1999					Tomáš Matìjèek

Obsah :

1. Úvodní kapitola										1
	1. 1. Úvod										1	
	1. 2. Postup práce a zdroje informací						2
2. Shrnutí základních poznatkù o tìžbì štìrkopískù				3
	2. 1. Základní pojmy									3
	2. 2. Vliv tìžby písku na životní prostøedí						4
		2. 2. 1. Dopady na litosféru							4
		2. 2. 2. Dopady na atmosféru						5
		2. 2. 3. Dopady na hydrosféru						5
		2. 2. 4. Dopady na pedosféru						6
		2. 2. 5. Dopady na biosféru							7
		2. 2. 6. Zmìny celkového využití krajiny					8
 	2. 3. Støety zájmù pøi tìžbì písku							9
	2. 4. Rekultivace vytìžených pískoven						9
	2. 5. Další využití opuštìných pískoven						9	
3. Tìžba štìrkopískù na vybrané èásti okresu Nymburk a její dùsledky	11 
	3. 1. Vymezení území a zhodnocení jeho geografických podmínek		11
		3. 1. 1. Vymezení území							11
		3. 1. 2. Geologická stavba a geomorfologický vývoj			11
		3. 1. 3. Podnebí a vodstvo							13
		3. 1. 4. Pùdy									14
		3. 1. 5. Biogeografická charakteristika					14
		3. 1. 6. Ochrana pøírody							16
		3. 1. 7. Osídlení a využití území èlovìkem				17
	3. 2. Historie tìžby písku ve sledovaném území					18
	3. 3. Pøehled jednotlivých lokalit tìžby a jejich souèasný stav			18
	3. 4. Rozdìlení lokalit tìžby podle rùzných hledisek				29
	3. 5. Sledované zmìny ve využití krajiny 						31
		3. 5. 1. Zmìny reliéfu							32
		3. 5. 2. Zmìny vegetace							32

		3. 5. 3. Zmìny celkového využití krajiny					33
			3. 5. 3. 1. Pùvodní využití lokalit tìžby				33
			3. 5. 3. 2. Souèasné využití lokalit tìžby				34
			3. 5. 3. 3. Zmìny na lokalitách tìžby				34
			3. 5. 3. 4. Zmìny mimo vlastní území tìžby			35
	3. 6. Zhodnocení vzniklých krajinných prvkù z hlediska ekologické stability	35	
	3. 7. Vztah lokalit k ÚSES								36
	3. 8. Možnosti dalšího využití opuštìných pískoven				37
4. Závìr											38	

Použitá literatura										39
Ostatní použité podklady									42

Mapové pøílohy
Tabulkové pøílohy
Fotografické pøílohy

1. Úvodní kapitola

1. 1. Úvod

	Cílem této práce je zachytit souèasný stav vytìžených pískoven na vybrané èásti území okresu Nymburk a zhodnotit zmìny ve využití krajiny, které na tìchto lokalitách v souvislosti s tìžbou probìhly. 
	Tìžba štìrkopískù má na Nymbursku dlouhou tradici. V posledních desetiletích však zaèíná nabývat nesrovnatelnì vìtších rozmìrù. Tìžební èinností jsou zde již dnes zasaženy rozsáhlé plochy. Vzhledem k nátlaku tìžebních organizací na otevírání dalších pískoven považuji za potøebné se touto otázkou zabývat. 
	Tìžba štìrkopískù vìtšinou nebývá veøejností pøijímána tak negativnì jako tìžba vìtšiny ostatních nerostných surovin. Pøed tím, než jsem se zaèal otázkou dopadu tìžby štìrkopískù na krajinu a životní prostøedí zabývat, domníval jsem se i já, že tato èinnost životní prostøedí pøíliš neovlivòuje a že dopady na krajinu jsou spíše pozitivní (zvìtšení rozlohy vodních ploch atd.). Z tohoto omylu jsem byl pomìrnì rychle vyveden, když jsem se zaèal problematikou zabývat podrobnìji.
	Zmìny ve využití krajiny jsem sledoval na vybrané èásti okresu Nymburk, a to jednak proto, že mám k této oblasti vztah, jednak proto, že území patøí mezi dùležité oblasti tìžby štìrkopískù v ÈR. Tìží se zde jednak štìrkopísky fluviálního pùvodu, jednak váté písky, které vznikly pùsobením vìtru bìhem chladnìjších období pleistocénu. Vzhledem k rozsahu této práce by bylo problematické sledovat území celého okresu, a proto jsem sledoval pouze jeho èást. Území jsem vymezil tak, aby zahrnovalo spíše opuštìné pískovny rùzného stáøí, na kterých by bylo možné dobøe pozorovat zmìny ve využití krajiny, které jsou s tìžbou štìrkopískù spojeny. Aktivní pískovny se nachází vìtšinou mimo sledované území.
	Za cenné rady a pøipomínky bych chtìl podìkovat pøedevším vedoucímu mé práce RNDr. Z. Lipskému, CSc. Za dùležité rady dìkuji i RNDr. B. Balatkovi, CSc. Mé podìkování patøí rovnìž zamìstnancùm Referátu životního prostøedí Okresního úøadu v Nymburce (jmenovitì mgr. M. Pátkové a V. Polákovi) za ochotné poskytnutí nìkterých informací. Za výbìr a zapùjèení vhodné literatury bych rád podìkoval mgr. M. Prchalové z Polabského muzea v Podìbradech a doc. RNDr. V. Zieglerovi, CSc. z Pedagogické fakulty UK.
1. 2. Postup práce a zdroje informací

	Tato práce je rozdìlena do dvou základních èástí. První èást (kapitola è. 2) byla zpracována na základì literatury a její náplní je shrnutí obecných poznatkù o tìžbì štìrkopískù. Nejvìtší pozornost je vìnována vlivu této lidské èinnosti na životní prostøedí. Druhá èást (kapitola è. 3) je vìnována tìžbì štìrkopísku v konkrétním území. Základní informace o jednotlivých lokalitách a jejich stavu na poèátku 70. let poskytla Inventarizace ložisek nerostných surovin, která je uložena v Geofondu. Zpracovateli jednotlivých listù jsou Veleman (1969), Janda (1971), Vít (1972) a Vodièka (1972).
	Nejstarší informace o tìžbì štìrkopískù, které byly použity, byly pøevzaty z prací  Sokola (1909, 1912). Tyto práce se však vìnují pouze západní èásti sledovaného území. Soupis lomù, poøízený Hejtmanem (1948), který zachycuje stav k roku 1943, bylo možné využít pouze pro dvì lokality, které leží na území tehdejšího okresu Èeský Brod. Soupis lomù pro tehdejší okres Podìbrady bohužel vydán nebyl. Získané informace byly také srovnávány s leteckými snímky z let 1938, 1975 a 1984. Nìkteré informace byly získány od pracovníkù Referátu životního prostøedí Okresního úøadu v Nymburce a od místních obèanù. 
	Nejvìtším problémem bylo èasové vymezení tìžby. Vychází to zejména z povahy této èinnosti, která vìtšinou není èasovì nijak ostøe ohranièená. Tyto údaje jsou proto uvedeny jen pøibližnì.
	Souèasný stav vytìžených pískoven byl zjiš�ován pøímo v terénu, a to v dobì od dubna do záøí 1998. Sledováno bylo pøedevším celkové využití území. Vìtší pozornost byla vìnována stavu reliéfu a vegetace. V terénu bylo provedeno i mìøení pøibližné rozlohy pískoven (nejèastìji krokováním). Rozloha vìtších pískoven byla zjiš�ována ze Základní mapy ÈR v mìøítku 1:10 000 (obrys jejich tvaru byl pøenesen na milimetrový papír). Do tìchto map bylo zakresleno také souèasné využití tøí nejvìtších jezer, které zde tìžbou štìrkopískù vznikly, a to podle Metodiky mapování krajiny (Pellantová et al., 1994).

2. Shrnutí základních poznatkù o tìžbì písku

2. 1. Základní pojmy

	Jako štìrkopísky bývají podle Petránka (1993) v technické praxi souhrnnì oznaèovány nezpevìné sedimenty, na jejichž složení se v promìnlivé míøe podílí písek a štìrk. Materiál o velikosti zrna od 0,05 (èi 0,1) do 2 mm bývá oznaèován jako písek, materiál o velikosti zrna nad 2 mm jako štìrk. Jako štìrk v užším slova smyslu se oznaèují také štìrkopísky s více než 50 % obsahem èástic o velikosti zrna nad 2 mm (tedy štìrku v širším slova smyslu). Èiní-li podíl tìchto èástic 25 - 50 %, jedná se o písèitý štìrk, a je-li tento podíl nižší než 25 %, užívá se názvu štìrkovitý písek. Termínem štìrk bývá nìkdy oznaèována i umìle drcená hornina. Výklad tohoto termínu je tedy dosti nejednotný. V této práci budeme pro zjednodušení používat souhrnné oznaèení štìrkopísky.  
	Štìrkopísky pro stavební úèely jsou tìženy v lomech. Podle Rubína - Balatky a kol. (1986) se jako lomy pùvodnì oznaèovala místa, kde se tìžil kámen. Dnes se tak oznaèují všechna místa povrchové tìžby. Místa podpovrchové tìžby jsou oznaèována jako šachty a štoly. Podle druhu dobývaného nerostu se lomy dìlí na uhelné, rudné a nerudné. Mezi lomy nerudné se zaøazují také místa s tìžbou štìrkopísku. Nejèastìji se oznaèují jako pískovny, píseèníky, písníky èi štìrkovištì.
	Podle založení lomu v terénu se rozlišují lomy stìnové, jámové a etážové. Ve stìnových lomech probíhá tìžba na lomové stìnì, která vìtšinou postupuje urèitým smìrem. V jámových lomech probíhá tìžba pouze pod úrovní zemského povrchu. Takto vzniklé jámy se nìkdy oznaèují jako oprámy. S posledním typem (etážové lomy, v nichž probíhá tìžba v nìkolika úrovních) se pøi tìžbì písku vìtšinou nesetkáváme.
	Zahájení tìžby v lomu se oznaèuje jako otvírka. Lomy, v nichž probíhá tìžba, se nazývají èinné nebo aktivní. Lomy, v nichž byla tìžba ukonèena, oznaèujeme jako opuštìné, vytìžené èi zbytkové. 
	Pøi tìžbì písku se obvykle rozlišují dva základní zpùsoby:
1) tìžba nad hladinu podzemní vody (suchá tìžba)
2) tìžba pod hladinu podzemní vody (mokrá tìžba, tìžba z vody)

Pøi druhém zpùsobu dochází k trvalé pøemìnì území na vodní plochu. Tyto vodní plochy se nejèastìji oznaèují jako lomová jezera.

2. 2. Vliv tìžby písku na životní prostøedí

	Vlivem tìžby na životní prostøedí (obecnì tìžby i konkrétnì tìžby písku) se v pomìrnì ucelené podobì zabývá zejména Štýs (1981).  Zajímavé postøehy najdeme i u dalších autorù - napø. Èervinka (1995), Janèí (1988), Jeník (1983), Mezera (1979), Svoboda (1986),  Škoda (1982) aj.

2. 2. 1. Dopady na litosféru

	Pøi tìžbì písku dochází vìtšinou ke zvýraznìní výškové èlenitosti reliéfu, a to zejména v rovinatých oblastech. Vznikají tak nové tvary antropogenního pùvodu. Ve vlastním prostoru tìžby se jedná vìtšinou o tvary konkávní, tedy vyduté (vìtšina lomù), pøípadnì i plošinné (rovinné) - napø. pøi tìžbì v oblasti píseèných pøesypù. Ukládáním nevyužitého materiálu (skrývka, polohy s vìtším obsahem nežádoucích pøímìsí apod.) dochází ke vzniku konvexních (vypuklých) tvarù, jako napø. haldy apod.
	Novì vzniklé formy reliéfu podléhají intenzívnímu morfogenetickému vývoji. Na výsypkách a haldách probíhají bìžné exogenní geomorfologické procesy, ale vzhledem k tomu, že horniny a skrytá pùda jsou zbaveny vegetace, jejich rychlost je mnohem vìtší než na pøírodních svazích. Transportem v erozním cyklu se materiál dostává do hydrosféry a atmosféry. 
	Konvexní tvary jsou modelovány deflací, vodní erozí (stružky, strže) a svahovými sesuvy, rovinné tvary hlavnì deflací a u konkávních tvarù se nejvíce uplatòují sesuvné procesy v prostoru okrajových svahù zbytkových lomù a abraze bøehových èástí lomových jezer. Zároveò dochází k jejich zanášení, a to jak anorganickými, tak i organickými látkami. 
	Pøi tìžbì (obecnì) dochází také ke zmìnám v horninovém prostøedí. V prostoru výsypek a zbytkových lomù dochází vlivem zmìn uložení hornin k velkým zmìnám hydrogeologické situace (zmìny hydraulických situací, prùsakù, odtokových pomìrù apod.)
	Dopady na litosféru jsou tedy spíše negativní a nežádoucí. Jeník (1983) považuje za relativnì pozitivní jev to, že pøi tìžbì písku dochází, pøedevším v rovinatých oblastech, ke zpestøení reliéfu, které nìkdy mùže být hodnoceno jako esteticky pøínosné. Toto tvrzení však zdaleka není možné zobecnit. Bìhem morfogenetického vývoje novì vzniklých tvarù reliéfu totiž èasto dochází spíše k narušení celkového vzhledu krajiny, zvláštì do doby, než dojde k vìtšímu rozvoji vegetace. Pøi tìžbì v oblastech píseèných pøesypù, kde dochází ke vzniku rovinných tvarù, se rozmanitost krajiny naopak snižuje.

2. 2. 2. Dopady na atmosféru

	Pøímé vlivy tìžby písku na atmosféru nejsou tak významné jako vlivy na ostatní složky životního prostøedí, zejména u malých lomù. U vìtších lomù je však nelze zcela opominout. Zmìny místního klimatu lomù a jejich nejbližšího okolí jsou vyvolány zejména zmìnou expozice daného stanovištì, zmìnou barvy povrchu a snížením pokryvnosti území vegetací.
	Nejvýraznìji jsou mìnìny všechny základní mikroklimatické charakteristiky na ploše vlastních lomù a na výsypkách nepokrytých vegetací. Pøi vzniku lomových jezer tìžbou pod hladinu podzemní vody dochází spíše k "oceanizujícímu" ladìní chodu teplot, zejména ke zmíròování extrémù (což je v podstatì pozitivní jev). Také dochází ke zmìnám místního proudìní vzduchu.
	Atmosféra je tìžbou písku ovlivòována i nepøímo. Pøi tìžbì je ovzduší zatíženo zvýšenou prašností. Dále dochází ke zneèiš�ování ovzduší exhalacemi, a to hlavnì pøi dopravì vytìženého materiálu. Do ovzduší se také ve zvýšené míøe dostávají pevné èástice malých rozmìrù z obnaženého a èasto i vysušeného povrchu vlivem zvýšené vìtrné eroze (zejména na výsypkách).

2. 2. 3. Dopady na hydrosféru

	Podzemní i povrchové vody jsou tìžbou ovlivòovány po kvantitativní i kvalitativní stránce (narušení režimu a kontaminace vod). Zatímco kvalita vody je ovlivnìna vesmìs negativnì, ovlivòování vodního režimu vždy zcela negativní být nemusí.
	Mezi záporné dopady na vodní režim lze považovat zejména odkrytí zvodnìlých horizontù (pøi tìžbì pod hladinu podzemní vody), které jsou tak vystaveny postupnému zneèiš�ování splachy z okolí a ropnými produkty z tìžebních strojù. Ve srovnání s neodkrytými podzemními vodami jsou tyto vody vystaveny vìtším ztrátám výparem, což je vìtšinou nežádoucí. Pouze v zamokøených oblastech, kde zvýšená hladina podzemní vody brání hospodáøskému využití, je tato skuteènost pøijímána jako pozitivní jev. Snadnìjšímu zneèištìní jsou podzemní vody vystaveny i pøi tìžbì nad hladinu podzemní vody, protože tìžbou dochází ke snížení mocnosti ochranného pùdního a horninového filtru.
	Významné jsou i zmìny hydrogeologické situace (zmìna režimu proudìní podzemních vod, odtokových pomìrù atd.), o nichž byla øeè již pøi hodnocení dopadù na litosféru.  Štìrkopísková jezera mohou také ovlivnit prùbìh povodòové vlny. 
	Za relativnì pozitivní dopady lze považovat zvýšenou kapacitu akumulace vody ve zbytkových lomech a již zmínìné snížení vysoké hladiny podzemní vody v oblastech, kde je žádoucí.

2. 2. 4. Dopady na pedosféru

	Pùda bývá vìtšinou autorù považována za nejvíce postiženou èást pøírodního prostøedí pøi tìžbì písku. Tyto vlivy se promítají do celé pøírodní i socioekonomické sféry životního prostøedí èlovìka. Závažnou skuteèností je to, že ložiska štìrkopískù jsou èasto soustøedìna v okolí velkých vodních tokù s kvalitními a úrodnými pùdami (pøíkladem je i okres Nymburk). Pøi tìžbì je tedy èasto devastován kvalitní pùdní fond v oblastech s vysokou intenzitou zemìdìlství.
	Tìžba štìrkopískù je spojena se znaènými zábory pùdy.  Pøi tìžbì pod hladinu podzemní vody dochází k nevratné zmìnì pùdního fondu na vodní plochu. Napø. na okrese Nymburk bylo k roku 1996 celkem 12 štìrkopískových jezer o celkové rozloze 114 ha, pøièemž vìtšina tìchto pískoven je soustøedìna do pomìrnì úzkého pásu podél Labe.  Nìkteré okresy støední a jižní Moravy (ale také jižních Èech) vykazují ještì daleko vyšší hodnoty.
	Škodám zpùsobeným destrukcí pedosféry pøi povrchové tìžbì nelze v plném rozsahu zabránit, ale selektivním odklizem vrchních a kvalitativnì nejefektivnìjších èástí je možné tyto škody alespoò èásteènì omezit.

2. 2. 5. Dopady na biosféru

	Vlivem tìžby písku dochází k narušení èi k úplnému zániku pùvodních ekosystémù, a to nejen v dobývacím prostoru, ale i v prostoru vnìjších výsypek. Odstranìní vegetace je spojeno s nìkterými negativními jevy, které zde již byly zmínìny.
	Již bìhem tìžby dochází k sukcesi. V nových rostlinných spoleèenstvech se nejdøíve uplatòují rychle se šíøící rostlinné druhy s širokou ekologickou amplitudou. Jsou to vìtšinou tzv. r-stratégové, tedy krátkovìké, ale rychle se rozmnožující druhy, se schopností rychle osidlovat nová stanovištì. Novì vzniklá rostlinná spoleèenstva jsou proto velmi labilní. Vznikající druhotná stanovištì se také èasto stávají jakýmsi "pøedmostím" pro šíøení druhù z cizích území, které je ve vìtšinì pøípadù nežádoucí. Na tuto skuteènost upozoròuje napø. Buchar (1983).
	Vývoj vegetace v opuštìných lomech je pomìrnì klasickým pøíkladem sukcese. Podrobnì se jím zabývá napø. Svoboda (1986), který rovnìž srovnává opuštìné lomy v zemìdìlské a v urbanizované krajinì. V zemìdìlské krajinì se opuštìné lomy èasto stávají ohniskem šíøení plevelù do okolních polních kultur. V urbanizované krajinì je problémem velký podíl alergizujících rostlin, zejména v bylinném a v trávníkovém stádiu. Pomìrnì velký je podíl druhù léèivých. Chránìný druh nenalezl autor ani na jedné z 26 sledovaných lokalit Prahy 5, Prahy 9, støedního Polabí a lomského Poohøí.
	Lomová jezera se, zvláštì v zemìdìlské krajinì, èasto stávají útoèištìm nìkterých živoèichù. Napø. Škoda (1982) provedl pozorování výskytu obojživelníkù v lomových jezerech. Poèet druhù podle jeho pozorování stoupá se zvìtšující se velikostí vodní plochy a s hloubkou. U nejvìtších a nejhlubších nádrží však dochází k urèitému poklesu poètu druhù. K poklesu poètu druhù dochází i se zvyšujícím se stáøím lomu.
	Údaje o oživení nìkterých konkrétních lomových jezer nalezneme i u øady dalších autorù (napø. Novák (1981), Nìmec - Ložek a kol.(1996), Wohlgemuth (1996) aj.). Z jejich pozorování vyplývá, že vedle útoèištì pro obojživelníky mohou opuštìné lomy sloužit i jako hnízdištì vodních ptákù. Významné druhy jsou také mezi bezobratlými.

2. 2. 6. Zmìny celkového využití krajiny

	Tìžba písku v krajinì pùsobí jako vìtší èi menší disturbance (neboli narušení). Disturbancí rozumíme dle Lipského (1998) událost, zpùsobující význaènou zmìnu v normálním režimu existence ekosystému. Je to prostorovì omezená událost, narušující strukturu ekosystému, spoleèenstva èi populace a mìnící podmínky prostøedí. V pøípadì tìžby písku se jedná o disturbanci antropogenní.
	Opuštìné pískovny (a� už vzniklé tìžbou nad nebo pod hladinu podzemní vody) tvoøí v krajinì tzv. krajinné enklávy - tedy prvky, které se svým vzhledem více èi ménì nápadnì liší od svého okolí. Z hlediska pùvodu se jedná o enklávy disturbanèní.
	Bìhem tìžby písku dochází k narušení ekologické stability území. Ekologickou stabilitou (pojem bývá vykládán rùznì) rozumíme dle Míchala (1994) schopnost ekosystému vyrovnávat se vlastními  mechanismy s vnìjšími rušivými vlivy (autoregulace). Tato schopnost se projevuje jednak odolností vùèi pùsobení vnìjších rušivých vlivù, jednak spontánním návratem do pùvodního stavu po odeznìní rušivého vlivu.
	Ekologická stabilita vytìžených pískoven se vlivem sukcese postupnì zvyšuje a èasem mùže být i vyšší než ekologická stabilita okolního prostøedí, které je intenzívnì hospodáøsky využívané. Díky tomu se èasem mùže vytìžená pískovna stát útoèištìm nìkterých druhù rostlin a živoèichù, pro které nejsou v okolním prostøedí vhodné životní podmínky. Území mùže zaèít sloužit i jako lokální biocentrum. K tomuto jevu èasto dochází v pøípadì, že krajinnou matrici (tedy plošnì pøevládající a zároveò prostorovì nejpropojenìjší typ krajinné složky, který hraje dominantní roli ve fungování krajiny) tvoøí plochy s nízkým stupnìm ekologické stability (napø. v intenzívnì zemìdìlsky využívané èi urbanizované krajinì).
	Z tìchto dùvodù není tìžba písku v takových oblastech považována z krajinnì - ekologického hlediska za pøíliš negativní jev a nìkdy je pøijímána i pozitivnì. Svou roli pøitom hraje i stránka estetická. Chceme-li však tuto otázku objektivnì posoudit, je dùležité si uvìdomit, že nízký stupeò ekologické stability krajinné matrice zemìdìlských a urbanizovaných oblastí je zpùsoben lidskou èinností a bez vlivu èlovìka by byla stabilita daleko vyšší. Za takových podmínek by tedy doba, za kterou by vytìžená pískovna dosáhla ekologické stability srovnatelné se svým okolím (pokud by k tomu vùbec došlo), byla daleko delší.
2. 3. Støety zájmù pøi tìžbì písku

	Tìžební organizace se nejèastìji dostávají do støetu se zájmy vodního hospodáøství, zemìdìlské výroby, lesního hospodáøství a ochrany pøírody. V oblasti vodního hospodáøství jsou hlavním dùvodem støetu dopady  tìžby na hydrosféru (viz kap. 2. 2. 3.). Zemìdìlské výrobì a lesnímu hospodáøství zpùsobuje tìžba písku zábory pùdy, která by jinak mohla být využita k jiným úèelùm. Dùvodù støetù orgánù ochrany pøírody s tìžebními organizacemi je více a vyplývají z vlivù tìžby na životní prostøedí, o nichž bylo podrobnì pojednáno v pøedchozí kapitole.
	Na stranu tìžebních organizací se naopak vetšinou staví obce, pro nìž pøedstavuje tìžba zdroj pøíjmù do obecního rozpoètu a nìkdy také vytvoøení pracovních mist.

2. 4. Rekultivace vytìžených pískoven

	Po ukonèení tìžby nebo již v jejím prùbìhu je tøeba provádìt rekultivace. K tomu èasto nedochází (pøípadnì je rekultivace provedena nevhodným zpùsobem), což má vìtšinou negativní dùsledky (eroze pùdy, zarùstání vegetací s nežádoucí druhovou skladbou atd.). Rekultivací vytìžených pískoven se zabývají napø. Prejzek - Branšovská (1983). Zejména pøi tìžbì z vody je nutná úprava bøehù do sklonu nejménì 1:5 až 1:7, jinak dochází k jejich intenzívní erozi.  Erozi je možné èásteènì omezit zpevnìním bøehù vegetací. Z døevin se v bøehových porostech nejlépe uplatòuje olše lepkavá. Pøi lesnické rekultivaci pískoven,  tìžených nad hladinu podzemní vody je základní døevinou borovice. Jako pøímìs se èasto používají duby (domácí duby i dub èervený).

2. 5. Další využití opuštìných pískoven

	Lomová jezera slouží nejèastìji k tìmto úèelùm:
1) rekreace - koupání, vodní sporty, sportovní rybaøení aj.
2) chov ryb a vodní drùbeže
3) zdroj pitné èi užitkové vody (pitná voda pro vodárenstvní, užitková voda pro prùmysl, závlahová voda pro zemìdìlství)
	Jezero je vìtšinou využito pouze k jednomu z tìchto úèelù, protože využití k více úèelùm najednou bývá dosti problematické (zejména chov ryb èasto zpùsobuje eutrofizaci, která omezuje možnosti rekreaèního a vodohospodáøského využití).
	Jako zvláštì výhodné se podle Mezery (1979) jeví využití vodárenské, a to jak po stránce technického øešení a kvality vody, tak po stránce ekonomické, nebo� jímání vody pomocí studní je asi 10 x dražší. Takto jsou využívána nìkterá velká štìrkopísková jezera zejména na støední a jižní Moravì (Krasice, Tovaèov, Ostrožská Nová Ves aj.) i na Tøeboòsku (Halámky).
	Pøi tìžbì nad hladinu podzemní vody bývá nejèastìjším zpùsobem využití opuštìných pískoven jejich zalesnìní, ale v úvahu pøichází i jiné možnosti - napø. zemìdìlská rekultivace, zastavìní apod. V nezrekultivovaných pískovnách èasto dochází ke vzniku divokých skládek, což je nežádoucí nejen z dùvodù estetických, ale také proto, že mùže snadno dojít ke zneèištìní zásob podzemních vod. 

3. Tìžba štìrkopískù na vybrané èásti okresu Nymburk a její dùsledky

3. 1. Vymezení území a zhodnocení jeho geografických podmínek

3. 1. 1. Vymezení území

	Tìžba štìrkopískù byla podrobnìji sledována na vybrané èásti okresu Nymburk. Vzhledem k tomu, že se v této práci s územím nepracuje jako s celkem, ale pracuje se s jednotlivými lokalitami tìžby, bylo vymezení území provedeno spíše tak, aby zahrnovalo  co nejrozmanitìjší škálu typù opuštìných pískoven, než aby tvoøilo stejnorodý celek odlišný od svého okolí, jak tomu bývá zvykem pøi vymezování fyzickogeografických regionù. Pøírodní podmínky celé oblasti jsou navíc dosti homogenní, takže pøesná fyzickogeografická regionalizace by byla dosti problematická.
	Území bylo tedy vymezeno na základì administrativních hranic obcí, pøièemž severní, severovýchodní a východní hranici tvoøí tok Labe. Z obce Nymburk je tedy do území zahrnuta jen mìstská èást Zálabí a z obce Podìbrady èásti Pøední Lhota, Polabec a Kluk. Do sledovaného území byly dále zahrnuty obce: Hoøátev, Hradištko, Kostelní Lhota, Kovanice, Oseèek, Písková Lhota, Písty, Pòov - Pøedhradí, Sadská, Semice, Velenka a Zvìøínek. Hranice území zachycuje mapa è. 1.

3. 1. 2. Geologická stavba a geomorfologický vývoj

	Geologická stavba území není pøíliš složitá. Území je pokryto druhohorními sedimenty z období køídy, kdy byla Èeská køídová pánev, k níž celé území náleží, zaplavena moøem. Na drtivé vìtšinì území se jedná o sedimenty  z období støedního turonu (rùzné pískovce, prachovce a slínovce).  Sedimenty spodního turonu zasahují pouze na východ území (viz mapa è. 2). 
	V tøetihorách dochází k rozsáhlé denudaci. Projevuje se také tektonická èinnost saxonského vrásnìní. Zlomy jsou vázány na soustavu Železných hor. Hlavním modelaèním èinitelem se však stává Labe a jeho  pøítoky (hlavnì Výrovka). Ve ètvrtohorách vznikají mohutné náplavy štìrkopískù. Balatka - Louèková - Sládek (1966) rozlišují v údolí støedního Labe sedm stupòù pleistocénních terasových akumulací. 
	Pøevážná èást území náleží k nejmladší VII. terase. Nejvyšší úroveò akumulací této terasy leží asi 13 m nad dnešní hladinou Labe. Rozlišeny jsou také nižší úrovnì, vytvoøené boèní erozí øeky v poèáteèní fázi prohlubování údolí. Celkem jsou to ètyøi úrovnì. Povrch nejnižší z nich leží ve výšce kolem 3 m nad dnešní hladinou Labe. Báze VII. terasy se nachází asi 11 m pod dnešní hladinou Labe. Terasový materiál svrchních poloh (nejèastìji do hloubky kolem 3 m) je vìtšinou tvoøen støednì hrubými až hrubými písky, které èasto obsahují velký podíl materiálu eolického pùvodu. Spodní polohy jsou vìtšinou tvoøeny písèitými štìrky s vrstvami písku a štìrkopísku (v užším slova smyslu). Starší terasy jsou ve vìtším rozsahu zachovány vìtšinou pouze v jižní èásti sledovaného území. Jejich uloženiny jsou tvoøeny pøevážnì písèitými štìrky a štìrkopísky s polohami støednì hrubého až hrubozrnného písku, který pøevládá hlavnì ve spodních polohách. Místy se kromì materiálu labského pùvodu na petrografickém složení štìrkù ve znaèné míøe podílejí také horniny èeskobrodského permu, pøinesené Šemberou. 
	V chladných a suchých obdobích ètvrtohor dochází pùsobením vìtru ke vzniku spraší a píseèných pøesypù. Jemné èásteèky labských náplav byly unášeny vìtrem a na jiných místech byly usazovány. Podél toku Labe, zejména v úseku mezi Pardubicemi a Neratovicemi, tak vznikaly píseèné pøesypy, které jsou pro území charakteristické. Tìmito vátými písky byly na mnoha místech pøekryty naplavené štìrkopísky labských teras.
	Meandrováním Labe a zaškrcováním meandrù vznikala èetná slepá ramena. Dnes je hlavním geomorfologickým èinitelem v krajinì èlovìk. Mezi nejvìtší zásahy do reliéfu patøí  vedle napøimování toku Labe a jeho pøítokù také tìžba štìrkopískù. 

	Podle geomorfologického èlenìní z roku 1972, které pøevzatì uvádí Demek a kol. (1987), patøí celé sledované území do okrsku Sadská rovina (VIB - 3A - a). Jeho hierarchické zaøazení je uvedeno v tabulce è. 1.
	Povrch je pøevážnì rovinatý. Nejvyššími body jsou svìdecké vrchy Semická hùra (231 m) a Sadská (214 m), které jsou tvoøeny støedoturonskými slínovci a písèitými slínovci. Vìtšina území leží pod vrstevnicí 200 m. Nejnižším bodem je bøeh Labe u Semic (kolem 173 m).

3. 1. 3. Podnebí a vodstvo

	Území patøí k nejteplejším a nejsušším oblastem ÈR. Prùmìrné roèní teploty se pohybují mezi 8 až 9° C. Prùmìrné množství roèních srážek je 500 - 600 mm. Srážky jsou vìtšinou deš�ové. Podíl snìhových srážek je malý a snìhová pokrývka se zde pøíliš dlouho neudrží. Pøevládají západní až severozápadní vìtry, v zimì (hlavnì leden) spíše vìtry východní.
	Území je odvodòováno øekou Labe a jeho levostrannými pøítoky (Výrovka s pøítokem Šemberou, Smradlák a Velenecký potok). Pravostrannými pøítoky Labe v tomto úseku jsou Cidlina, Mrlina a Vlkava. Šíøka záplavového území Labe je od 350 m (pod Nymburkem) do 3 km (v Libickém luhu). Nejvìtší povodeò na Labi byla zaznamenána v bøeznu 1845, kdy v Podìbradech vystoupila voda o 4,26 m nad normál. Pomìrnì velké povodòové nebezpeèí pøedstavovala také øeka Výrovka, která je dnes do znaèné míry regulována.
	Pøed rozvojem rozsáhlé tìžby štìrkopískù byly stojaté vody zastoupeny pøedevším opuštìnými labskými meandry (napø. u Semic èi u Sadské). Dnes jsou plošnì nejrozsáhlejšími stojatými vodami právì jezera, vzniklá tìžbou štìrkopískù. Ve støedovìku bylo na Podìbradsku zakládáno velké množství rybníkù. Nejvìtší z nich, nazývaný Blatský, (leží na protìjší stranì Labe) svou rozlohou 996 ha o tøetinu pøevyšoval jihoèeský Rožmberk a podle Foøta a kol. (1986) byl dokonce nejvìtším rybníkem Èech v celé historii. Vìtšinou je však za nejvìtší èeský rybník pokládán rybník Èeperka na Pardubicku o rozloze 1003 ha (podle více autorù). Koncem 18. a poèátkem 19. století bylo ovšem mnoho rybníkù zrušeno. Dnes se více rybníkù na Podìbradsku vyskytuje pouze v okolí Dymokur, Rožïalovic a Louènì. Ve sledovaném území se v souèasné dobì rybníky již nevyskytují. 
	Velmi významné jsou také zásoby prostých i minerálních podzemních vod. Minerální prameny jsou v Sadské, Kersku, Hoøátvi a pøedevším v Podìbradech (prameny však leží na pravém bøehu Labe). Jedná se o alkalicko - zemité kyselky s vysokým obsahem CO2. 

3. 1. 4. Pùdy

	Narozdíl od jednoduché geologické stavby je rozložení pùd ve sledovaném území ponìkud složitìjší. Podle Pùdní mapy ÈR (Tomášek a kol., 1990 a 1995) lze zjednodušenì øíci, že území podél Labe a Výrovky je pokryto nivními pùdami, jejichž rozsah se pøibližnì shoduje se záplavovým územím. Podél menších tokù a v terénních sníženínách mimo záplavová území pøevládají èernice. Na vátých píscích se vìtšinou vytvoøily hnìdé pùdy èi arenosoly, pod borovými lesy pøevládají podzoly. Ostatní èásti území jsou nejèastìji pokryty èernozemí èi pelosoly.

3. 1. 5. Biogeografická charakteristika

	Culek (1995) zaøazuje celé území do Polabského bioregionu. Území náleží do oblasti termofytika, fytogeografický okres Støední Polabí (podokres Podìbradské Polabí). Podle upraveného Maøanova zoogeografického èlenìní z roku 1965, které uvádí Buchar (1983), patøí celé území do obvodu støedoèeských nížin a pahorkatin.
	Kvìtena i zvíøena Podìbradska je v mnoha ohledech dosti svérázná a zejména v minulosti se zde vyskytovalo pomìrnì velké množství zajímavých a vzácných druhù rostlin a živoèichù. Vlivem èlovìka však došlo k velkému poklesu poèetnosti èi k úplnému vymizení mnohých z nich. 
	 Podle rùzných autorù se z významných rostlinných druhù v území dodnes vyskytuje napø. hrachor bahenní (Lathyrus palustris), jarva žilnatá (Cnidium dubium), ladoòka dvoulistá (Scilla bifolia), lnìnka bezlistenná (Thesium ebracteatum), tøemdava bílá (Dictamnus albus), veèernice lesní (Hesperis sylvestris), žlu�ucha žlutá (Thalictrum flavum) a rùzné druhy vstavaèovitých (Orchis sp.), zejména støedoevropský endemit kruštík polabský (Epipactis albensis). Kotvice plovoucí (Trapa natans), len vytrvalý (Linum perenne), matizna bahenní (Oristecum palustre), rosnatka anglická (Drosera anglica), èeský endemit škarda mìkká Velenovského (Crepis mollis velenovskyi) a patrnì i žlu�ucha  menší (Thalictrum minus) patøí mezi druhy, které již z území vymizely.
	Z významných druhù živoèichù se zde podle Culka (1995) vyskytují zejména rùzné druhy ptákù, jako napø. chøástal malý (Porzana parva), vodouš rudonohý (Tringa totanus), cvrèilka øíèní (Locustella fluviatilis), moudivláèek lužní (Remiz pendulinus) aj., dále rùzné druhy obojživelníkù - napø. ropucha krátkonohá (Bufo calamita) èi skokan štíhlý (Rana dalmatina) a významná je také fauna bezobratlých, zejména žábronožky (Siphonophanes grubii, Branchipus schaefferi) a listonozi (Lepidurus sp., Apus sp.).

	Potenciální pøirozenou vegetaci tvoøí podle Mikyšky (1968) luhy a olšiny, borové doubravy, dubohabrové háje a pouze ojedinìle (na oslunìných svazích svìdeckých vrchù) subxerofilní doubravy. Rozložení pøirozené vegetace zachycuje mapa è. 3.

Luhy a olšiny (lužní spoleèenstva) zaujímají zaplavovaná území podél vodních tokù a území se zvýšenou hladinou podzemní vody. Témìø zcela pøevažují listnaté døeviny, zejména rùzné druhy topolù (Populus sp.), jasan ztepilý (Fraxinus excelsior), dub letní (Quercus robur), jilm habrolistý (Ulmus carpinifolia), bez èerný (Sambucus nigra) a støemcha hroznovitá (Padus racemosa). Vtroušena bývá tøešeò ptaèí (Prunus avium), lípa srdèitá (Tilia cordata), domácí druhy javorù (Acer sp.), svída krvavá (Cornus sanguinea) a brslen evropský (Euonymus europaea). Na vlhèích stanovištích je hojná olše lepkavá (Alnus glutinosa) a nìkteré druhy vrb (Salix sp.). Na relativnì sušších stanovištích se objevuje habr obecný (Carpinus betulus).

Borové doubravy pøedstavují typ lesního porostu, ve kterém se mùže borovice, na rozdíl od jiných smíšených lesù, uplatnit jako konkurent dubu. Vyskytují se vesmìs na chudých podkladech, napø. na akumulaèních štìrkopískových pleistocenních terasách. Dominatními døevinami jsou borovice lesní (Pinus sylvestris) a dub letní (Quercus robur) èi dub zimní (Q. petraea). O jejich pomìrném zastoupení rozhodují hlavnì pùdní pomìry a stáøí porostu. Z ostatních døevin mùže být zastoupena bøíza bìlokorá (Betula pendula), osika (Populus tremula), jeøáb ptaèí (Sorbus ancuparia) a krušina olšová (Frangula alnus).

Dubohabrové háje se vyskytují pøedevším v teplejších úrodných oblastech, ve vìtších vzdálenostech od vodních tokù. Hlavními døevinami jsou dub zimní (Quercus petraea), dub letní (Quercus robur) a habr obecný (Carpinus betulus). Pøimíšenì se vyskytuje také lípa srdèitá (Tilia cordata), domácí druhy javorù (Acer sp.), jasany (Fraxinus sp.), jilmy (Ulmus sp.), hrušeò obecná (Pirus communis), tøešeò ptaèí (Prunus avium), hloh (Crataegus sp.), rùže šípková (Rosa canina) a další.

Subxerofilní doubravy jsou charakteristické pro nejteplejší území Èech. Ve sledovaném území zaujímají pouze malé plochy na oslunìných svazích svìdeckých vrchù. Ve stromovém patru pøevládá v závislosti na pùdních a vláhových podmínkách dub zimní (Quercus petraea) èi dub letní (Q. robur). Èasto se uplatòuje také jeøáb bøek (Sorbus torminalis), javor babyka (Acer campestre) èi bøíza bìlokorá (Betula pendula). Bohatì vyvinuté je patro keøové. Vedle køovitých forem døevin stromového patra bývá zastoupena trnka (Prunus spinosa), hloh (Crataegus sp.), líska obecná (Corylus avellana), rùže šípková (Rosa canina) a další.

3. 1. 6. Ochrana pøírody

	Ve sledovaném území se nacházejí tato zvláštì chránìná území: 

	Pøírodní památka Píseèný pøesyp u Oseèka a pøírodní památka Píseèný pøesyp u Píst - Patøí k posledním zbytkùm píseèných pøesypù v Polabí, které nebyly zalesnìny. Na obou lokalitách se vyskytují typické pískomilné druhy hub (høib cizopasný, høib siný, holubinka ametystová), rostlin (palièkovec šedavý, kostøava ovèí, kolenec jarní aj.) a bezobratlých živoèichù (zejména mravkolvi). Tato spoleèenstva jsou dnes na obou stanovištích znaènì ochuzena a hrozí jejich postupný zánik vlivem zarùstání náletovými døevinami (borovice, bøízy a v pøípadì píseèného pøesypu u Píst také akáty, které zde byly kdysi nevhodnì vysazeny).

	Národní pøírodní památka Slatinná louka u Velenky - Dùvodem ochrany je zachování biotopu slatinné louky, který poskytuje útoèištì mnoha vzácným a ohroženým druhùm rostlin (zejména vstavaèovitých) a bezobratlých živoèichù. Tato louka je jedinou lokalitou výskytu lnìnky bezlistenné (Thesium ebracteatum) v ÈR. Území bylo v minulosti zasaženo umìlým odvodnìním. Louka je každoroènì kosena.

	Pøírodní památka Vr� - Dùvodem ochrany je zachování typického luhu. Pøevažuje zde dubojilmový luh, menší plochu zaujímá vrbová olšina v blízkosti staré labské tùnì. Vyskytují se zde významné druhy rostlin i živoèichù typické pro lužní porosty.

	V území se dále nachází pøírodní park Kersko - Bory. V bezprostøední blízkosti území (na opaèném bøehu Labe) leží také národní pøírodní rezervace Libický luh (nejrozsáhlejší souvislý komplex lužních lesù se sítí starých ramen v rùzném stádiu zazemnìní na støedoèeském Labi), a pøírodní rezervace Mydlovarský luh. 

	Páteø územního systému ekologické stability (ÚSES) tvoøí nadregionální biokoridor, procházející podél øeky Labe. V jihozápadní èásti území se nachází funkèní nadregionální biocentrum Polabských luhù. Jako nadregionální biocentrum je navržen také les Kersko. 
	Nadregionální biokoridor podél Labe byl podle Bínové a kol. (1995) zároveò navržen jako biokoridor støedoevropského významu v rámci Evropské ekologické sítì EECONET (tzv. Labská trasa). K zaøazení do této sítì (jako zóny zvýšené péèe o krajinu) byly navrženy také zbytky lužních lesù (Libický luh a Vr�). 

3. 1. 7. Osídlení a využití krajiny èlovìkem

	Vzhledem k pøíhodným pøírodním podmínkám patøí oblast k nejdøíve osídleným a zároveò k nejvíce pozmìnìným lidskou èinností. Vìtší èást území byla odlesnìna a je využívána k zemìdìlství. Prùmysl je ménì významný. Z vìtších podnikù se pøímo ve sledovaném území nachází jen Asbestos Zvìøínek, Temac Písty a pivovar v Nymburce (Postøižinské pivo). Okres Nymburk nemá významné nerostné bohatství a nejdùležitìjší tìženou surovinou jsou právì štìrkopísky. Z pøírodního bohatství jsou dále významné minerální prameny.
	Obì nejvìtší mìsta okresu (Nymburk s 15 000 obyv. a Podìbrady s 13 000 obyv. zasahují do území pouze okrajovì a jejich vìtší èást leží na protìjším bøehu Labe. Jediným mìstem, které ve sledovaném území leží celé, je tedy Sadská s 3000 obyv.
	Pomìrnì dobrá je dopravnì - geografická poloha. Územím prochází železnièní tra� Poøíèany - Nymburk a dálnice D 11. K rekreaci je využíván zejména pøírodní park Kersko - Bory a dále menší chatové osady podél Labe. Významnìjší cíle cestovního ruchu (láznì Podìbrady a skanzen v Pøerovì nad Labem) se nachází již mimo sledované území.

3. 2. Historie tìžby písku ve sledované oblasti

	V minulosti se štìrkopísky tìžily buï pøímo z Labe nebo z borových remízù mezi poli. Tyto pískovny byly vìtšinou malé a vytìžený písek sloužil hlavnì pro místní potøebu. K vìtšímu rozvoji tìžby dochází pøibližnì od 60. let. Nìkolik støednì velkých pískoven bylo založeno pøi výstavbì zkušebního železnièního okruhu u Velimi (vìtšina z nich však leží mimo sledované území). Velké množství písku bylo také potøeba k vybudování dálnice D 11. 
	Od 60. let dochází (nejen ve sledovaném území, ale i v jeho širším okolí) ke vzniku mnoha velkých štìrkopískových jezer. V souèasnosti se na okrese Nymburk tìží štìrkopísky pøedevším z jezer u Lysé nad Labem (foto è. 1) a u Doubravy (obì pískovny leží na pravém bøehu Labe). Ze strany tìžebních organizací (a také obcí) je však velký tlak na otvírání nových velkých pískoven (napø. u Semic èi u Hradištka).

3. 3. Pøehled jednotlivých lokalit tìžby a jejich souèasný stav

	Jednotlivé lokality jsou zakresleny v mapì è. 1. Pro snazší orientaci jsou nìkteré z nich zakresleny také v podrobnìjších mapách. (mapy è. 4 a 5).

1) Hoøátev, v polích - Tìžilo se zde asi do poloviny 40. let. K r. 1972 tu byly zaznamenány zbytky nìkolika zcela zasutých a zarostlých pískoven na ploše asi 100 x 50 m. Dnes je lokalita zarostlá i vzrostlejšími døevinami. Z drtivé vìtšiny pøevládá akát (Robinia pseudoacacia), pouze s malou pøímìsí dubu letního (Quercus robur) a bezu èerného (Sambucus nigra). Podrost je chudý a tvoøí ho pøevážnì kopøiva (Urtica sp.) a ostružiník (Rubus sp.). Hloubka tìžby dosahuje asi 1, 5 m, dno je vìtšinou ploché. V severní èásti dochází k nekontrolovanému ukládání odpadu (divoká skládka). 

2) Hradištko, u høbitova (foto è. 2) - Tìžba zde probíhala již v dávné minulosti.  Postupnì tak vzniklo nìkolik menších jezírek. Novák (1981) oznaèuje tuto lokalitu za dùležité místo rozmnožování nìkterých druhù obojživelníkù - zejména rosnièky zelené (Hyla arborea) a skokana skøehotavého (Rana ridibunda). Stejnì jako v pøedchozím pøípadì  dochází i zde k nekontrolovanému ukládání odpadu. V nedávné dobì byly snahy o povolení rozsáhlé tìžby v širším okolí této lokality o celkovém rozsahu 43 ha. Tìžba zatím nebyla povolena, nebo� by mimo jiné došlo k pøeložení toku potoka Smradlák, který má dosud víceménì pøirozený prùbìh.

3) Kersko, v lese  (foto è. 3) - Nìkolik malých opuštìných pískoven se nachází v Kerském lese. Tìžilo se zde zøejmì již v dávné minulosti. Materiál byl možná použit pøi stavbì silnice Praha - Podìbrady, protože vìtšina jam leží v blízkosti této silnice.

4) Kluk u Podìbrad, jezera - Celkem se zde nachází tøi jezera. Na nejvìtším z nich (lokalita è. 4a - foto è. 4) probíhala tìžba v 70. letech. Svou rozlohou 28 ha je toto jezero druhým nejvìtším jezerem na okrese Nymburk. Druhé jezero (è. 4b) vznikalo hlavnì v 80. letech. Jeho dnešní rozloha je asi 11,7 ha. Nejmladší jezero (è. 4c) s rozlohou kolem 5 ha vznikalo bìhem 90. let. V blízké budoucnosti se uvažuje o otevøení ètvrtého jezera.
	Bøehová vegetace jednotlivých jezer se od sebe pøíliš neliší. Její stáøí a druhová pestrost závisí pochopitelnì na stáøí jednotlivých jezer. Obecnì je však druhová pestrost pomìrnì nízká. Nejrozvinutìjší a druhovì nejpestøejší bøehovou vegetaci má samozøejmì nejvìtší a nejstarší jezero (è. 4a). Jeho bøehy jsou lemovány hlavnì rákosinami. Z døevin se uplatòuje zejména olše lepkavá (Alnus glutinosa) a rùzné druhy vrb (Salix sp.), pøi jihovýchodním bøehu také bøíza (Betula pendula) a topol èerný (Populus nigra). Bylinné patro je tvoøeno bìžnými druhy jako je napø. øebøíèek obecný (Achillea millefolium), vratiè (Tanacetum vulgare), toten lékaøský (Sanguisorba officinalis), mochna husí (Potentilla anserina), rùzné druhy jetele (Trifolium sp.), jitrocel kopinatý (Plantago lanceolata), j. vìtší (P. major), smetanka lékaøská (Taraxacum officinale), svízel povázka (Galium mollugo), pýr plazivý (Elytrigia repens) apod. Hojný je také popínavý loubinec trojlaloèný (Parthenocissus tricuspidata). Na nejvlhèích místech se vyskytují rùzné druhy sítiny (Juncus sp.). Na ostrùvku jsou hlavními døevinami olše lepkavá (Alnus glutinosa) a bez èerný (Sambucus nigra). 
	Bøehová vegetace druhého jezera (è. 4b) je velmi podobná pøedchozímu. Døeviny jsou ovšem mladší a druhová pestrost bylinného patra je nižší. Západní bøeh navazuje na zbytek lužního lesa s dubem letním (Quercus robur) a olší lepkavou (Alnus glutinosa). V ještì rannìjším stádiu sukcese se nacházejí bøehy nejmladšího jezera. Souvislejší porost døevin má jen jeho jižní bøeh. Tvoøí jej hlavnì olše lepkavá (Alnus glutinosa). V ostatních úsecích bøehu jsou mladé døeviny pouze roztroušenì.
	Všechna tøi jezera jsou dnes využívána ke koupání, k rybaøení a k provozování vodních sportù (hlavnì windsurfingu). S tím souvisí i výstavba nìkterých budov. Vybudováno zde bylo také parkovištì. 

5) Kostelní Lhota - Vátý písek z pískovny tvaru nepravidelného pìtiúhelníku o rozmìrech asi 140 x 60 x 50 x 100 x 40 m a hloubce asi 1 m se zde pøestal tìžit asi pøed 20 lety. Tìžba nedosáhla hladiny podzemní vody. V polovinì 80. let byla pískovna zalesnìna borovicí lesní (Pinus sylvestris) s pøímìsí dubu èerveného (Quercus rubra). Dnes zde tvoøí hustý, neprostupný porost, témìø bez bylinného patra.

6) Kovanice, u høbitova - Ještì v roce 1972 zde byly nalezeny zbytky jámové pískovny na ploše asi 40 x 80 m a hloubce 1 - 2 m po tìžbì vátého písku. Území bylo pøemìnìno v pole.

7) Kovanice, v polích - Vátý písek se zde pøestal tìžit  v 50. letech. K roku 1972 zde byly nalezeny zbytky nìkolika zasutých a zarostlých pískoven na ploše asi 40 x 60 m a hloubce 1 - 2 m. Tìžba místy dosáhla hladiny podzemní vody, takže ve vlhèích obdobích se na dnì dodnes tvoøí moèálky. Pomìrnì øídký døevinný porost je tvoøen rùznými druhy vrb (Salix sp.), osikou (Populus tremula), bøízou (Betula sp.), bezem èerným (Sambucus nigra) aj. V bylinném patru je hojná kopøiva (Urtica sp.), hluchavka bílá (Lamium album), kostival lékaøský (Symphytum officinale) aj. Remíz patrnì poskytuje útoèištì zvìøi. (bažanti, zajíci apod.).

8) Lukavcùv lom - Sokol (1909) uvádí na této lokalitì pomìrnì velkou pískovnu na bøehu Výrovky. Dnes je zde soukromý pozemek zèásti zastavìný a zèásti pøemìnìný na zahradu, takže stopy po tìžbì tu v podstatì nenajdeme.

9) Mostkový les, východ - Pøed tìžbou byly na tomto území píseèné pøesypy charakteristické pro støední Polabí, jejichž zbytek je chránìn v PP Píseèný pøesyp u Oseèka. Pøed tìžbou byl povrch zèásti porostlý lesem. Vátý písek se zde tìžil v 60. - 70. letech z pískovny lichobìžníkového tvaru o rozmìrech asi 420 x 300 x 250 x 350 m (necelých 10 ha). Tìžba nedosáhla hladiny podzemní vody. V roce 1982 bylo celé území zalesnìno monokulturou borovice lesní (Pinus sylvestris). Bylinné patro témìø zcela chybí. 

10) Mostkový les, západ - Vátý písek se zde tìžil v 60. - 70. letech. V druhé polovinì 70. let byla pískovna o rozloze asi 300 x 350 m (10,5 ha) a hloubce 2 - 6 m zalesnìna. Støídají se šachovnicovitì uspoøádané monokultury borovice lesní (Pinus sylvestris) a dubu èerveného (Quercus rubra). Bylinné patro je velmi chudé. V centrální èásti pískovny byla lesnická rekultivace neúspìšná, protože tìžba v tìchto místech pøekroèila povolenou hloubku a dosáhla hladiny podzemní vody, takže území je podmáèené. Stromové patro zde tedy vìtšinou chybí, pouze místy se objevuje bøíza a olše lepkavá (Alnus glutinosa). Bylinné patro je zde bohatší než v okolí. Tvoøí jej hlavnì rùzné druhy sítiny (Juncus sp.). Místy však chybí i bylinné patro (foto è. 5). Nepøíznivé vlivy se projevují také na zdravotním stavu borovic v okolí této sníženiny - dochází ke žloutnutí jehlic, nasazování šišek v nízkém vìku atd. 

11) Na Kopaníku - Vátý písek se zde tìžil z nìkolika pískoven. Nejvìtší z nich (è. 11a) o rozloze pøibližnì 120 x 60 m (tvar je ovšem nepravidelný) se nachází asi 400 m sveverovýchodnì od Kopanického mlýna. Písek se zde tìžil od nepamìti. Je pravdìpodobné, že dobývání písku dalo této lokalitì i pojmenování - Na Kopaníku. V inventarizaci z roku 1972 však není tato pískovna uvedena. Tìžba byla v té dobì soustøedìna spíše v èásti, ležící jižnì od Kopanického mlýna (è. 11b, c, d, e), odkud je uvádìna rychle se rozšiøující jámová pískovna o rozmìrech 20 x 12 m a hloubce 2 - 3 m. 
	Nejvìtší pískovna (è. 11a) je dodnes v terénu dobøe rozpoznatelná, zejména pro znaènou èlenitost dna, jehož úroveò dosahuje hloubky 1 - 4 m pod okolním terénem (hloubka silnì kolísá). V níže položených místech se tvoøí èetné tùòky a moèálky. Prostor pískovny je tedy tìžko prostupný. Zajímavý je porost, který se ponìkud liší od vìtšiny ostatních lokalit. Stromové patro je tvoøeno jasanem (Fraxinus excelsior), dubem letním (Quercus robur), jeøábem (Sorbus sp.)  a olší (Alnus glutinosa). Borovice se zde naopak témìø nevyskytuje. V podrostu pøevládá ostružiník (Rubus sp.). Nalezneme zde také rozsáhlejší plochy porostlé vrbinou penízkovou (Lysimachia nummularia). Z toho, že vzrostlejší stromy se nachází vìtšinou na vyvýšeninách pøipomínajících "ostrùvky" mùžeme usoudit, že tyto stromy byly patrnì pøi tìžbì zachovány, což vysvìtluje jednak složení porostu, jednak nadmìrnou èlenitost reliéfu.
	Pískovny, ležící jižnì od Kopanického mlýna (è. 11b, c, d, e) jsou pomìrnì malé (asi 40 x 50 a 30 x 30 m). Jsou zarostlé støednì starými døevinami, hlavnì borovicí (Pinus sylvestris). Hustý podrost je tvoøený hlavnì ostružiníkem (Rubus sp.) a netýkavkou malokvìtou (Impatiens parviflora).

12) Na Ptáku - Vátý písek se zde ve vìtším rozsahu tìžil do poloviny 70. let. Od té doby se tìží pouze pøíležitostnì, a to dodnes (v severozápadní èásti). Surovina byla cenìna jako velmi kvalitní omítkáøský písek. Hloubka tìžby dosahuje až 3 m a vìtšinou nedosáhla hladiny podzemní vody. Vìtší èást byla již zalesnìna borovicí (Pinus sylvestris) s pøímìsí modøínu (Larix decidua), osiky (Populus tremula), bøízy (Betula pendula) a vrby (Salix sp.). V podrostu pøevládá ostružiník (Rubus sp.).

13) Oseèek, u Labe - Tìžily se zde labské štìrkopísky pro místní potøeby obce Oseèek. K roku 1972 zde byly nalezeny zbytky nìkolika dávno opuštìných polojámových pískoven se stìnou 1 - 3 m vysokou,  na ploše asi 200 x 80 m. Lokalita byla tehdy oznaèena jako vhodná ke geologickému prùzkumu, vzhledem k potenciální možnosti znaèných zásob. Terénní nerovnosti po tìžbì jsou dobøe patrné dodnes. Stìny pískoven jsou pomìrnì strmé. Na dnì se tvoøí bažinky a malá jezírka. Stromové patro je pomìrnì øídké a je tvoøeno hlavnì vrbami (Salix sp.), bøízou (Betula pendula), olší lepkavou (Alnus glutinosa) a topolem èerným (Populus nigra). V podrostu je èastý ostružiník (Rubus sp.), kopøiva (Urtica sp.) a rùzné druhy trav.

14) Písková Lhota, jezero - Tìžil se vátý písek a podložní štìrkopísek. Jámová pískovna má nepøirozenì pùsobící tvar pravidelného obdélníka o rozmìrech asi 115 x 80 m. Bøehy jsou velmi strmé a èasto dochází k jejich erozi. Pískovna je zatopená infiltrující podzemní vodou. Hladina jezera leží asi 1,5 m pod okolním terénem. Druhová pestrost bøehové vegetace je pomìrnì nízká. Pøevažují traviny, napø. ovsík vyvýšený (Arrhenatherum elatius), psineèek tenký (Agrostis canina) èi sítina rozkladitá (Juncus effusus) a dále nìkolik málo druhù bylin jako jitrocel kopinatý (Plantago lanceolata), øebøíèek obecný (Achillea millefolium), podbìl (Tussilago farfara), karbinec evropský (Lycopus europaeus), tøezalka skvrnitá (Hypericum maculatum) a mochna støíbrná (Potentilla anserina). Døeviny jsou ve vìtší míøe zastoupeny jen podél severozápadního bøehu. Je zde jen olše lepkavá (Alnus glutinosa), borovice (Pinus sylvestris) a dva druhy vrb (Salix sp.). Døeviny jsou mladé (do 7 let, což zhruba odpovídá ukonèení tìžby). Pøi jihovýchodním bøehu zatím døeviny zcela chybí.

15) Písková Lhota, jih - Vátý písek pro místní potøebu obce se zde dobýval již dávno v minulosti. K roku 1972  tu byla zaznamenána stìnová pískovna o rozmìrech 30 x 15 m a hloubce 3 m. V souèasnosti se zde nachází až 4 m hluboká terénní sníženina eliptického tvaru o prùmìru os asi 100 x 150 m. Nìkteré èásti dna leží pod úrovní hladiny podzemní vody, takže se zde tvoøí drobné tùòky a moèálky. Pískovna je zarostlá i vzrostlejšími stromy. Pøevládá borovice (Pinus sylvestris) a dub letní (Quercus robur). V podrostu pøevládá ostružiník (Rubus sp.) a netýkavka malokvìtá (Impatiens parviflora). V severovýchodní èásti je rozsáhlá a zcela souvislá plocha porostlá semenáèky loubince pìtilistého (Parthenocissus quinquefolia).

16) Písková Lhota, sever - Vátý písek se zde dobýval ze dvou menších stìnových pískoven. Tìžilo se prùbìžnì, i když v pomìrnì malém rozsahu. K roku 1972 je uvádìna tìžba ze stìnové pískovny o rozmìrech 25 x 15 m, což odpovídá severnìjší pískovnì (è. 16a). Tìžba zde nedosáhla hladiny podzemní vody. Povrch dna je dosti èlenitý. Vlivem sesouvání stìny pískovny dochází k obnažování koøenù okolních borovic. Druhá pískovna (è. 16b), která leží asi o 50 m jižnìji v Inventarizaci z roku 1972 uvedena není. Má kruhový tvar o polomìru asi 20 m. Støední èást je zarostlá borovicí (Pinus sylvestris), jeøábem (Sorbus sp.) a bøízou (Betula pendula). V podrostu pøevládá ostružiník (Rubus sp.).

17) Pískový vrch (foto è. 6) - Svou rozlohou 33,2 ha je tato pískovna nejvìtší pískovnou ve sledované oblasti. Vìtší èást se však nachází  na území obce Poøíèany, která již leží mimo sledované území. Celá plocha vytìžené pískovny byla asi pøed 5 lety osázena monokulturou borovice lesní (Pinus sylvestris). Tìžba nedosáhla hladiny podzemní vody.

18) Písty, továrna - Vátý písek se tìžil také v místì, kde dnes stojí podnik Temac Písty. Území bylo zcela zastavìno.
 
19) Pòov, jezero - V západní èásti dnešního jezera probíhala nahodilá ruèní tìžba pro potøeby místních obèanù již od nepamìti. Na leteckých snímcích z roku 1938 jsou dobøe patrné dvì jámové pískovny o rozmìrech 130 x 100 x 100 m a 60 x 70 m. Tìžba tehdy vìtšinou nedosahovala hladiny podzemní vody. Kolem roku 1966 se zde zaèalo s rozsáhlou tìžbou pomocí bagrù a pásových nakládaèù. V roce 1972 zde byla jámová pískovna o rozmìrech 200 x 50 m (jen plocha vodní hladiny). V první polovinì 70. let se plocha pískovny rychle zvìtšuje. V 80. letech se již rozšiøování plochy zpomalilo. Tìžba byla ukonèena kolem roku 1991. Dnešní rozloha jezera je asi 11,5 ha.
	Jezero je využíváno k rekreaèním úèelùm (koupání a sportovní rybaøení). Bøehy jsou porostlé rùznorodu vegetací. Bøeh jihozápadního cípu jezera je zatravnìn a plocha je udržována kosením. Západní bøeh je lemován liniovým døevinným spoleèenstvem tvoøeným témìø výhradnì akátem (Robinia pseudoacacia), které pøechází v liniové spoleèenstvo s ponìkud rùznorodìjší skladbou døevin. Zastoupena je bøíza (Betula pendula), dub letní (Quercus robur), dub èervený (Quercus rubra), olše lepkavá (Alnus glutinosa) a rùže šípková (Rosa canina). Bylinné patro tvoøí zejména merlík bílý (Chenopodium album), kopøiva dvoudomá (Urtica dioica), pýr plazivý (Elytrigia repens), truskavec obecný (Polygonum aviculare), pelynìk (Artemisia vulgaris), pryšec chvojkový (Euphorbia cyparisias), ovsík vyvýšený (Arrhenatherum elatius) aj. Tato èást bøehu má tedy spíše ruderální charakter, podobnì jako akátiny, které na toto spoleèenstvo navazují smìrem dále od bøehu. Severní cíp a severní èást východního bøehu jezera lemují nezapojené døeviny - olše lepkavá (Alnus glutinosa), rùzné druhy vrb (Salix sp.), jabloò lesní (Malus sylvestris), javor babyka (Acer campestre) a akát (Robinia pseudoacacia). Jižní èást východního bøehu má typickou bøehovou vegetaci s olší lepkavou (Alnus glutinosa), topolem èerným (Populus nigra), t. bílým (Populus alba), osikou (Populus tremula) a rùznými druhy vrb (Salix sp.). Na jižním bøehu jezera je pomìrnì èastá borovice (Pinus sylvestris), která v jednom úseku tvoøí souvislý liniový porost, který byl zøejmì umìle vysazen. Nìkteré kratší úseky bøehù jsou i bez vegetace, a dochází tak k jejich erozi.

20) Pøední Lhota, jezero - Pískovna byla vytìžena velmi rychle - bìhem osmi mìsícù v roce 1961. Vytìžený štìrkopísek byl použit na stavbu zkušebního železnièního okruhu u Velimi. Pøed tìžbou byla plocha využívána jako pole. Dnes je pískovna o rozloze pøes 1,8 ha zatopená vodou, jejíž hladina leží  asi 1,5 m pod okolním terénem. Hloubka je pomìrnì malá. Hlubší je pouze jihozápadní èást jezera - asi 3,5 m (tj. asi 5 m pod okolním terénem). Voda není pøíliš èistá, nebo� dochází k zarùstání øasami (vodním kvìtem) patrnì vlivem eutrofizace (splachem z okolních hnojených polí). Jezero je využíváno hlavnì ke sportovnímu rybaøení. Ke koupání není pískovna pøíliš vhodná vzhledem k nižší kvalitì vody a blízkosti dálnice. 
	V minulosti docházelo k rozsáhlé erozi bøehù. Dnes jsou již bøehy zpevnìné vegetací, takže rozsah eroze je mnohem menší. Vegetace jednotlivých úsekù bøehu se od sebe pomìrnì dost liší. Z døevin je hojná olše lepkavá (Alnus glutinosa), bøíza (Betula pendula), dub letní (Quercus robur), vrby (Salix sp.) a v severovýchodní èásti i borovice (Pinus sylvestris) a dub èervený (Quercus rubra). V menší míøe je zastoupen i javor babyka (Acer campestre), lípa srdèitá (Tilia cordata), hloh (Crataegus sp.), svída krvavá (Swida sanguinea), krušina olšová (Frangula alnus) a rùže šípková (Rosa canina). V severní èásti bylo vysazeno nìkolik tisù èervených (Taxus baccata). Druhovì rozmanité je také bylinné patro, které je tvoøeno bìžnými druhy vlhkých stanoviš�. Okrajové èásti vodní plochy zarùstají rákosem (Phragmites australis) a orobincem širolistým (Typha latifolia).

21) Radhouský les -  Vátý písek se zde tìžil zejména ve 20. - 30. letech, pozdìji už jen pøíležitostnì. V roce 1972 zde byly nalezeny zbytky zasutých a zarostlých polojámových pískoven o hloubce 1 - 2 m. Jednotlivé jámy mají výraznì protáhlý obdélníkový tvar (asi 10 x 150 m). Tìžba vìtšinou nedosáhla hladiny podzemní vody. Stromový porost je øídký, s pøevládající olší lepkavou (Alnus glutinosa). V podrostu je hojný ostružiník (Rubus sp.), karbinec evropský (Lycopus europaeus) a popenec bøeè�anovitý (Glechoma hederacea).

22) Sadská, jezero (foto è. 7) - Svou rozlohou 28, 8 ha je toto jezero nejvìtším štìrkopískovým jezerem na okrese Nymburk. Tìžba probíhala v letech 1974 až 1992. Území je však dodnes vedeno jako tìžební prostor. Tìžební organizace mezitím zanikla a pískovna byla pøedána mìstu Sadská k dalšímu využití. V záøí 1993 byl vypracován Plán likvidace pískovny Sadská, podle nìhož mìla být provedena rekultivace celého prostoru, k èemuž ovšem dodnes nedošlo. Zejména byla požadována úprava bøehù do bezpeèného sklonu, aby se zabránilo erozi. Zvláš� nebezpeèným úsekem je jihovýchodní bøeh, který je tvoøen navážkou skrývkové zeminy o výšce až 3,5 m  nad hladinou jezera. Pøi rychle probíhající erozi by mohlo dojít k propojení vody jezera s vodou sousedního mrtvého ramene Labe, které bylo od 70. let do roku 1991 zaváženo odpadem se znaèným obsahem asbestu. Další velmi problematický úsek bøehu je pøibližnì uprostøed západního bøehu, kam byla rovnìž navezena skrývková zemina, a to do výšky 11, 3 m nad hladinu jezera ! Vlivem nedostateèného (až zcela chybìjícího) vegetaèního krytu zde dochází k rozsáhlé erozi bøehù (foto è. 8). Erozí je celkem ohroženo odhadem asi 30 % bøehù jezera). Také mìl být vytvoøen ochranný pilíø mezi jezerem a øekou Labe. Žádné z tìchto úprav však dodnes provedeny nebyly !
	V okolí jezera lze dodnes nalézt mnoho "památek" na døívìjší tìžbu v podobì betonových blokù pro vjezd bagrù do vody, stožárù elektrického vedení (dnes již zcela nefunkèních) apod. Odklizen byl pouze zcela rezavý a nefunkèní bagr, který byl až do roku 1996 zpola ve vodì u západního bøehu. 
	Vegetace jednotlivých úsekù bøehù se od sebe dost liší. Druhová pestrost v rámci jednotlivých úsekù je však pomìrnì nízká a zastoupeny jsou spíše bìžné druhy. Èasto se jedná o druhy ruderální. Místy vegetace zcela chybí. Vegetace severního bøehu a severní èást východního bøehu je tvoøena druhovì velmi chudým travobylinným spoleèenstvem. Hojný je pýr plazivý (Elytrigia repens), truskavec ptaèí (Polygonum aviculare), jetel rolní (Trifolium arvense), j. plazivý (T. repens), smetanka lékaøská (Taraxacum officinale), vratiè (Tanacetum vulgare), tøezalka skvrnitá (Hypericum maculatum), øebøíèek obecný (Achillea millefolium) apod. Místy bøehy zarùstají rákosinami. Døeviny se objevují pomìrnì málo. Vìtšinou jde o mladé olše lepkavé (Alnus glutinosa), topoly èerné (Populus nigra) èi borovice lesní (Pinus sylvestris).. 
	Ještì chudší druhové složení má vegetace støední èásti východního bøehu. Zde døeviny chybìjí úplnì. Vegetace jihovýchodního bøehu se od ostatních èástí výraznì liší. Tvoøí ji liniové spoleèenstvo s nesouvisle zapojenými døevinami. Hojná je olše lepkavá (Alnus glutinosa), rùzné druhy vrb (Salix sp.), akát (Robinia pseudoacacia), topol èerný (Populus nigra), pámelník bílý (Symphoricarpos rivularis), brslen evropský (Euonymus europaea) aj. V podrostu je hojný ostružiník (Rubus sp.), kopøiva (Urtica sp.), mydlice lékaøská (Saponaria officinalis), pýr plazivý (Elytrigia repens), pryšec chvojkový (Euphorbia cyparisias), truskavec ptaèí (Polygonum aviculare), merlíky (Chenopodium sp.) a lebedy (Atriplex sp.). Místy se objevuje rákos (Phragmites australis). Velmi hojný je také popínavý loubinec pìtilistý (Parthenocissus quinquefolia). Porost má spíše ruderální charakter.
	Východní èást jižního bøehu (nudistická pláž) je zarostlá pøevážnì liniovým døevinným spoleèenstvem s olší lepkavou (Alnus glutinosa), akátem (Robinia pseudoacacia), topolem èerným (Populus nigra), bøízou (Betula pendula) a pámelníkem bílým (Symphoricarpos rivularis). V západní èásti jižního bøehu je opìt hojná olše lepkavá (Alnus glutinosa) a dále nìkolik druhù vrb (Salix sp.) a akát (Robinia pseudoacacia). Podrost tvoøí ostružiník (Rubus sp.), kopøiva (Urtica sp.), vratiè (Tanacetum vulgare), pelynìk (Artemisia vulgaris), chrastice rákosovitá (Phalaroides arundinacea), netýkavka malokvìtá (Impatiens parviflora), øebøíèek obecný (Achillea millefolium), jetel plazivý (Trifolium repens), smetanka lékaøská (Taraxacum officinale) aj. 
	Pomìrnì bohaté druhové složení ma vegetace na ostrohu v jižní èásti západního bøehu. Jedná se o malý remíz obklopující terénní sníženinu z èásti zatopenou vodou. Døeviny jsou zde zastoupeny dubem letním (Quercus robur), olší lepkavou (Alnus glutinosa), rùznými druhy vrb (Salix sp.), bezem èerným (Samubucus nigra), rùží šípkovou (Rosa canina) a brslenem evropským (Euonymus europaea), v menší míøe se vyskytuje též habr obecný (Carpinus betulus) a lípa srdèitá (Tilia cordata). Hojný je loubinec trojlaloèný (Parthenocissus tricuspidata), opletník plotní (Calystegia sepium) a chmel otáèivý (Humulus lupulus). V bylinném patøe jsou nejdùležitìjšími druhy: øebøíèek obecný (Achillea millefolium), kopøiva (Urtica sp.), popenec bøeè�anovitý (Glechoma hederacea), netýkavka malokvìtá (Impatiens parviflora), ptaèinec žabinec (Alsinula media), pýr plazivý (Elytrigia repens), vratiè (Tanacetum vulgare), tøezalka skvrnitá (Hypericum maculatum), karbinec evropský (Lycopus europaeus), podbìl (Tussilago farfara), kostival lékaøský (Symphytum officinale), zlatobýl kanadský (Solidago canadensis) aj. Pøímo u bøehu jsou nepøíliš rozsáhlé rákosiny.
	Vegetace støední èásti západního bøehu je velmi chudá. Vìtšinou se jedná o druhy, typické pro ranná stádia sukcese na písku jako je truskavec ptaèí (Polygonum aviculare), jitrocel kopinatý (Plantago lanceolata) a j. vìtší (P. major), jetel plazivý (Trifolium repens), podbìl (Tussilago farfara) apod. Døeviny jsou zastoupeny minimálnì. Severní èást západního bøehu je porostlá liniovým døevinným spoleèenstvem s olší lepkavou (Alnus glutinosa), jasanem (Fraxinus excelsior), svídou krvavou (Swida sanguinea) a rùznými druhy vrb (Salix sp.). U pobøeží je opìt hojný rákos (Phragmites australis). Ostrùvek je zarostlý pøevážnì olší lepkavou (Alnus glutinosa) a rùznými druhy vrb (Salix sp.). 
	Jezero je dnes využíváno k rekreaèním úèelùm - koupání, sportovní rybaøení a v menší míøe i vodní sporty (hlavnì windsurfing). V souvislosti s tím se rozvíjí navazující služby (stánky s obèerstvením, budky s toaletami, parkovištì atd.). Èasto se jedná o "èerné" stavby. 
23) Semice, u køižovatky  (nebo také Na bøehách) - Vátý písek se zde zaèal tìžit v minulém století jako surovina na stavbu mostu pøes Labe. V roce 1943 zde byla stìnová pískovna o rozmìrech 30 x 40 m a prùmìrné výšce stìny kolem 2,5 m. Stejná rozloha je uvádìna i k roku 1971, avšak hloubka tehdy dosáhla až 6 m. Nejlépe byla odkryta jižní stìna. Ostatní èást pískovny již byla zarostlá a zavážená odpadem. Zavážení odpadem probíhalo i v dalším období. V souèasné dobì je vìtší èást již zavezena. Svrchní vrstva navážky je tvoøena pøevážnì pískem a sutí. Nezavezena zùstala pouze západní èást, kde je dosud nìkolik jam o hloubce kolem 4 m, na jejichž dnì se v dobì zvýšené hladiny podzemní vody tvoøí moèálky. Jámy jsou zarostlé i vzrostlými døevinami. Pøevažuje akát (Robinia pseudoacacia) a bez èerný (Sambucus nigra), podíl borovice (Pinus sylvestris) a rùzných druhù vrb (Salix sp.) je menší. Dochází zde k nekontrolovanému ukládání odpadu. Zavezené plochy se nacházejí v ranném stadiu sukcese. Z døevin se zatím uplatòují jen mladé akáty (Robinia pseudoacacia). Mezi bylinami jsou vìtšinou druhy typické pro takováto stanovištì - podbìl (Tussilago farfara), smetanka lékaøská (Taraxacum officinale), vratiè (Tanacetum vulgare), jetel (Trifolium sp.), jitrocel vìtší (Plantago major), pì�our malokvìtý (Galinsoga parviflora), štírovník (Lotus corniculatus) atd. Vyskytuje se zde také zavleèený druh køídlatka èeská (Reynoutria bohemica), která mùže v budoucnu zaujmout mnohem rozsáhlejší plochy a šíøit se do okolí.

24) Semice, v lese - První zmínky o tìžbì jsou z roku 1912. Vátý písek se štìrkem se tìžil ruènì, místy pod hladinu podzemní vody.  V roce 1969 již byla stìnová pískovna o rozmìrech 50 x 30 m a hloubce 3 m opuštìná. V souèasnosti jsou zde již vzrostlejší døeviny. Témìø výhradnì pøevládá akát (Robinia pseudoacacia). V podrostu je dominantním druhem ostružiník (Rubus sp.), dále kopøiva (Urtica dioica), netýkavka malokvìtá (Impatiens parviflora) a sítina rozkladitá (Juncus effusus). Pøi jižním okraji je hojný pcháè zelinný (Cirsium oleraceum) a karbinec evropský (Lycopus europaeus). Bylinné patro se na první pohled velmi zøetelnì liší od okolního boru.

25) V Boøích - Váté písky se zde tìžily od nepamìti. Rozsáhlejší tìžba zde probíhala v 60. letech. V roce 1971 tu byla jámová pískovna o rozmìrech 200 x 150 m a hloubce 2 m, která byla v této dobì zalesòována. Tvar pískovny je i dnes velmi dobøe rozpoznatelný v terénu, nebo� její dno je ploché, což ostøe kontrastuje s okoními píseènými pøesypy. Porost je tvoøen šachovnicovitì uspoøádanými monokulturami borovice lesní (Pinus sylvestris) a dubu èerveného (Quercus rubra). Bylinné patro buï zcela chybí nebo jej tvoøí pouze nìkolik druhù trav.

26) Velenka - Tìžilo se zde od nepamìti, a to ruènì pro potøeby místních obèanù. V roce 1912 tu byly dvì menší pískovny, které se pozdìji spojily. K roku 1943 je uvádìna pískovna tvaru podkovy v šíøi 30 m o hloubce 1,5 m. V 50. letech se tìžilo již jen pøíležitostnì. Od 60. let byla jižní èást postupnì zavážena nejrùznìjším odpadem (napø. ze skláren v Podìbradech aj.). Dnes je tato èást již zavezena a zarovnána na úroveò okolního terénu. V severní èásti je dosud nìkolik terénních sníženin o hloubce až 4 m. Nìkteré jsou zatopeny vodou. Voda je i umìle doplòována nebo� tùòky slouží k chovu kachen (místními myslivci). Vegetace nezatopených èástí je tvoøena hlavnì rùznými druhy vrb (Salix sp.), topolem èerným (Populus nigra), akáty (Robinia pseudoacacia) a rùží šípkovou (Rosa canina). V bylinném patru je hojná kopøiva (Urtica sp.) a pelynìk (Artemisia vulgaris). Nedávno byla celá lokalita podle naøízení hygienika oplocena. V jižní èásti dochází k øízenému ukládání odpadu do kontejnerù, v severní èásti je skládka divoká.

27) Zvìøínek, okraj obce - Pøíležitostná tìžba vátých pískù pro místní potøeby z polojámové pískovny o rozmìrech 30 x 30 m a hloubce 2 - 4 m zde probíhá prùbìžnì dodnes. Povrch dna je dosti èlenitý. Èást pískovny je zarostlá vegetací typickou pro ranná stadia sukcese - merlíky (Chenopodium sp.), lebedy (Atriplex sp.), jitrocel kopinatý (Plantago lanceolata) atd. Objevují se i mladé døeviny (do 10 let). Vedle pøevládajícího akátu (Robinia pseudoacacia) se uplatòuje i borovice (Pinus sylvestris). Specifickou vegetaci má severní èást pískovny. Na oslunìném svahu s obnaženým pískem se ostùvkovitì vyskytuje metlièka køivolaká (Avenella flexuosa) a palièkovec šedavý (Corynephorus canescens), který je charakteristickým druhem nedaleké PP Píseèný pøesyp u Píst.

3. 4. Rozdìlení lokalit tìžby podle rùzných hledisek

	Tato kapitola má sloužit k utøídìní informací o lokalitách tìžby, uvedených v pøedchozí kapitole. Jezera v Kluku u Podìbrad budeme považovat za tøi samostatné lokality. Ostatní lokality, na kterých se nachází více pískoven, budeme považovat vždy jen za jednu lokalitu. Celkem tedy budeme pracovat s 29 lokalitami. Pískovny mùžeme tøídit podle rùzných hledisek. Pro potøeby této práce je vhodné pøedevším následující tøídìní:

I. tøídìní podle rozlohy

	Údaje o pøibližné rozloze jednotlivých pískoven byly u vìtších pískoven zjištìny z map 1:10 000, u menších byly zmìøeny pøímo v terénu. Lokality byly rozdìleny do tøí velikostních skupin:
1) velké pískovny (nad 10 ha) - celkem 6 lokalit (è. 4a, 4b, 10, 17, 19 a 22). Nejvìtší pískovnou ve sledované oblasti je Pískový vrch (è. 17) o rozloze 33,2 ha. Z lomových jezer je nejvìtší jezero v Sadské (è. 22) o rozloze asi 28,8 ha. Kolem 28 ha má také jezero I. v Kluku u Podìbrad (è. 4a).
2) støednì velké pískovny (1 až 10 ha) - celkem 5 lokalit (è. 4c, 9, 20, 21 a 25).
3) malé pískovny (pod 1 ha) - do této kategorie spadá všech zbývajících 18 lokalit.

II. tøídìní podle vztahu hloubky tìžby k hladinì podzemní vody

	V kapitole 2. 1. jsme si rozlišili dva základní zpùsoby tìžby, a to nad hladinu podzemní vody (suchá tìžba) a pod hladinu podzemní vody (tìžba z vody). Pro úèely této práce bude vhodné vyèlenit ještì další kategorii, a sice tìžbu tìsnì pod hladinu podzemní vody. Pracovnì bychom ji mohli nazvat "bažinný typ". Voda se v tìchto pískovnách objevuje pouze v období zvýšené hladiny podzemní vody. V sušších obdobích se na dnì tvoøí moèálky a bažinky (proto bažinný typ). Do poslední kategorie - zaniklé pískovny - budeme zaøazovat takové lokality, které byly zastavìny nebo využity takovým zpùsobem, že zde stopy po tìžbì již nenalezneme. Rozdìlení je následující:
1) tìžba z vody - celkem 9 lokalit (è. 2, 4a, 4b, 4c, 14, 19, 20, 22 a 26). Hloubka tìžby dosahuje nìkdy až 10 m (è. 4a a 22). 
2) bažinný typ - celkem 7 lokalit (è. 7, 11, 13, 15, 21, 23 a 24).
3) suchá tìžba - celkem 10 lokalit (è. 1, 3, 5, 9, 10, 12, 16, 17, 25 a 27)
4) zaniklé pískovny - sem patøí zbývající 3 lokality (è. 6, 8 a 18). První z nich byla pøemìnìna v pole, další dvì byly z vìtší èásti zastavìny.

III. tøídìní z èasového hlediska

	Jak již bylo øeèeno, sledování èasového prùbìhu tìžby je velmi problematické, vzhledem k povaze této èinnosti. Pøesné èasové ohranièení není v mnoha pøípadech ani možné. Pro úèely této práce je asi nejvhodnìjší následující èlenìní:
1) pískovny, opuštìné do roku 1945 - celkem 7 lokalit (è. 1, 3, 6, 8, 13, 18 a 21)
2) pískovny, opuštìné do roku 1965 - dalších 5 lokalit (è. 2, 7, 18, 20, 24 a 26)
3) pískovny, opuštìné do roku 1990 - dalších 9 lokalit (è. 4a, 5, 9, 10, 11, 15, 16, 23 a 25)
4) pískovny, ve kterých se v 90. letech tìžilo - celkem 8 lokalit (è. 4b, 4c, 12, 14, 17, 19, 22 a 27)

IV. tøídìní podle tìženého materiálu

	Podle tìženého materiálu mùžeme pískovny rozdìlit do tøí skupin:
1) tìžba vátého písku - do této kategorie spadá vìtšina malých pískoven (è. 1, 5 - 12, 14 - 16, 18, 21, 23 - 25 a 27). Na lokalitách è. 1 a 14 byl vátý písek tìžen spolu s podložním štìrkopískem. 
2) tìžba štìrkopískù nejmladší labské terasy - do této skupiny patøí vìtšina lomových jezer (è. 2, 4a, 4b, 4c, 13, 19 a 22). 
3) tìžba štìrkopískù starších labských teras - do této skupiny lze zaøadit zbývající 4 lokality (è. 3, 17, 20 a 26). Na dalších dvou lokalitách (è. 1 a 14) byly štìrkopísky tìženy spolu s vátým pískem. 

3. 5. Sledované zmìny ve využití krajiny

	Nyní se pokusíme shrnout pozorované zmìny ve využití krajiny a jejích jednotlivých složek. Zvláštní pozornost budeme vìnovat zmìnám reliéfu a vegetace, které jsou nejvíce patrné a které zároveò nejvíce ovlivòují celkové využití krajiny. 

3. 5. 1. Zmìny reliéfu

	Jak již víme (viz kapitola 2. 2. 1.), pøi tìžbì písku dochází nejen ke vzniku tvarù vydutých (které jsou samozøejmì nejbìžnìjší), ale také rovinných a vypuklých (pøi ukládání nevyužitého materiálu).
	K vytvoøení vydutých tvarù došlo na vìtšinì sledovaných lokalit. S tvary rovinnými se nejèastìji setkáváme v oblastech píseèných pøesypù. Konkrétnì se jedná o lokality è. 9, 10, 25 a èásteènì také o lokalitu è. 15. Vypuklé tvary po tìžbì zùstaly pøedevším u jezera Sadská (lokalita è. 22), což souvisí hlavnì s neprovedenou rekultivací. Nejvìtším vzniklým tvarem je navážka skrývkové zeminy ve støední èásti západního bøehu tohoto jezera. Právì v tomto prostoru dochází také k nejvìtšímu pùsobení eroze.  S pùsobením eroze se setkáme u vìtšiny lomových jezer  (hlavnì lokality è. 14, 19, 20 a 22). Bøehy jezer u Podìbrad (è. 4a - c) jsou erozí postiženy v menší míøe.
	Nepøíznivým dopadem ruèní tìžby v malých pískovnách je nadmìrná (nepøirozená) výšková èlenitost, která znesnadòuje jejich prostupnost (napøíklad pro zvìø apod.), což omezuje možnosti dalšího využití lokalit. Situace je navíc èasto komplikována bažinatým dnem tìchto pískoven. 

3. 5. 2. Zmìny vegetace

	Utváøení vegetace v opuštìných pískovnách závisí na mnoha okolnostech. Zásadní rozdíl je mezi vegetací pískoven, na kterých byla provedena lesnická rekultivace a pískoven, které byly po vytìžení ponechány vlastnímu vývoji. Velký vliv mají také ekologické podmínky daných stanoviš�, a to pøedevším vlhkost.
	Na suchých stanovištích s provedenou lesnickou rekultivací se vìtšinou setkáváme s monokulturou borovice lesní (lokality è. 9 a 17), pøípadnì s pøímìsí dubu èerveného (lokality è. 5, 10 a 25). Tato døevina, která je u nás nepùvodní, nesnáší mokré a zaplavované pùdy. Èasto bývá také považována za nevhodnou pro svùj kyselý opad, který témìø znemožòuje rozvoj bylinného patra. Možnosti využití jiných døevin jsou však dost omezené. Nízká druhová pestrost bylinného patra byla pozorována na všech výše uvedených lokalitách. Èasto bylinné patro chybí zcela.
	Na støednì vlhkých stanovištích vìtšinou k lesnické rekultivaci nedošlo a utváøení vegetace probíhá spontánnì. Druhová pestrost je sice vyšší než v pøedchozím pøípadì, ale bývá zde vysoký podíl nepùvodních a ruderálních druhù, což snižuje ekologickou stabilitu území. Z døevin osídluje takováto stanovištì èasto akát, který nìkde zcela pøevládá (napø. na lokalitách è. 1, 23, 24 a 27). Akát je z ekologického hlediska nevhodnou døevinou, protože pùsobí destrukci pøirozené vegetace. Svými podzemními výbìžky se velmi intenzívnì šíøí. Èasto se na takovýchto stanovištích vyskytuje také bez èerný. Bylinné patro území, postižených tìžbou písku se vìtšinou velmi zøetelnì liší od svého okolí.
	Na nejvlhèích stanovištích se mezi døevinami vìtšinou uplatòuje olše lepkavá (alnus glutinosa) (alnus glutinosa) (alnus glutinosa), topol èerný a rùzné druhy vrb, v menší míøe také bøíza. V bylinném patru èasto pøevládají ruderální druhy (kopøiva, merlíky, lebedy aj.). Vysoký je i podíl druhù nepùvodních (zavleèených) - napø. netýkavka malokvìtá, loubinec pìtilistý, loubinec trojlaloèný, pì�our malokvìtý aj.
	Tyto druhy vìtšinou rychle zaujímají rozsáhlé plochy nových stanoviš� a znemožní tak rùst jiných druhù, což snižuje celkovou druhovou pestrost. Èasto se také jedná o nežádoucí plevele, které se šíøí do okolních polí. Ani na jedné ze sledovaných lokalit nebyl objeven žádný chránìný druh. Ponìkud významnìjším rostlinným druhem je pouze palièkovec šedavý na lokalitì è. 27.

3. 5. 3. Zmìny celkového využití krajiny

	Nyní se pokusíme najít urèité spoleèné rysy zmìn ve využití krajiny  na jednotlivých lokalitách. 

3. 5. 3. 1. Pùvodní využití lokalit tìžby

	V minulosti byly pískovny velmi èasto zakládány v borových remízech mezi poli (lokality è. 1, 7, 11, 12, 15, 16, 23 a 24) a na území zalesnìných píseèných pøesypù (lokality è. 9, 10 a 25). Souèástí lesa byly také malé pískovny v Kersku (lok. è. 3). Na území pískovny u Oseèka (è. 13) se pøed tìžbou nejspíš nacházely nivní louky, které se dodnes rozkládají v jejím okolí. Pøesné využití území pískoven, na kterých zaèala tìžba probíhat pøed rokem 1938 by bylo možné ovìøit v mapách III. vojenského mapování, které bohužel nemohly být k úèelùm této práce využity, protože v dobì jejího dokonèování nebyly dostupné. 
	Podle leteckých snímkù byly lokality è. 5 a 17 pùvodnì využity jako les a lokality è. 14 a 20 jako pole. Pùvodní využití území nejvìtších lomových jezer (è. 4, 19 a 22) zachycují mapy è. 6, 8 a 10.

3. 5. 3. 2. Souèasné využití lokalit tìžby 

	Souèasné využití opuštìných pískoven bylo podrobnì popsáno v kapitole 3. 3. Lokality mùžeme podle tohoto hlediska rozdìlit do následujících skupin:
1) velká lomová jezera se souvislou vodní hladinou (è. 4, 14, 19, 20 a 22)
2) lokality  s nìkolika menšími jezírky (è. 2 a 26)
3) vysazené borové monokultury (pøípadnì s pøímìsí dubu èerveného) vìtšinou s chudým bylinným patrem (è. 5, 9, 10, 17 a 25)
4) lesní plochy s velkým podílem ruderálních døevin (è. 1, 23 a 24)
5) lesní plochy s víceménì pøirozenou druhovou skladbou døevin. V bylinném patru však èasto bývá vysoký podíl ruderálních druhù (è. 7, 11, 12 a 15)
6) nezalesnìné plochy (è. 3, 16, 27 a východní èást lokality è. 23)
7) pole (è. 6)
8) zastavìná plocha (è. 8 a 18)
Na lokalitách è. 1, 2, 7 a 23 a 26 dochází k nekontrolovanému ukládání odpadu.

	Plošná bilance souèasného využití vytìžených pískoven je uvedena v tabulce è. 2. Z celkové rozlohy vytìžených pískoven, která èiní kolem 150 ha, pøipadá nejvìtší podíl na vodní plochy (58,6 %). Velkou èást zaujímají také zalesnìné plochy (40,4 %). Z drtivé vìtšíny se jedná o borové monokultury. Podíl ostatních zpùsobù využití je zanedbatelný.

3. 5. 3. 3. Zmìny na lokalitách tìžby

	Pøi srovnání pùvodního a souèasného využití jednotlivých lokalit tìžby mùžeme vysledovat pøedevším následující spoleèné rysy:
	Pùvodní borové remízy zùstaly zachovány jako remízy, ale došlo ke zmìnì druhové skladby døevin i bylinného patra. Znaèný je vìtšinou podíl ruderálních druhù. Vìtšinou se jedná o pískovny tzv. bažinného typu. Zvýšená vlhkost rovnìž ovlivòuje druhovou skladbu vegetace.
	Pùvodní borové lesy na píseèných pøesypech byly po vytìžení obnoveny a došlo tak pouze ke zpomalení procesu zalesnìní píseèných pøesypù. Snížením úrovnì terénu však byla v nìkterých pøípadech obnova lesa znesnadnìna. Extrémním pøípadem je nevydaøená lesnická rekultivace na lokalitì è. 10.
	Složitìjší situace je v pøípadì velkých lomových jezer (Ke srovnání pùvodního a souèasného využití nejbližšího okolí tøí nejvìtších jezer slouží mapy è. 6 - 11). Jejich pùvodní využití bylo vìtšinou pestøejší (menší pole a louky se støídaly s køovinami a remízy), zatímco dnes se zde nachází souvislá vodní plocha. Tìžbou tedy došlo ke snížení rozmanitosti krajiny. Tato skuteènost je však pomìrnì individuální a nelze ji zcela pøièítat tìžbì, protože zjednodušení krajinné struktury bylo podle Lipského (1998) obecným rysem vývoje èeské zemìdìlské krajiny v 50. - 80. letech. Dùvodem bylo hlavnì sluèování pozemkù. 

3. 5. 3. 4. Zmìny mimo vlastní území tìžby

	S tìžbou písku jsou nepøímo spojeny také nìkteré zmìny ve využití krajiny, které se odehrály mimo vlastní tìžební prostor. Vedle navážek nevyužitého vytìženého materiálu (napø. lok. è. 22) se jedná pøedevším o vybudování pøíjezdových cest (è. 4 a 22) a o stavby, související s následným využitím opuštìné pískovny jako koupalištì (rovnìž na lokalitách è. 4 a 22). Na tìchto dvou lokalitách byla vybudována také parkovištì.

3. 6. Zhodnocení vzniklých krajinných prvkù z hlediska ekologické stability

	K následujícímu zhodnocení použijeme rozdìlení lokalit podle jejich souèasného využití, které je uvedeno v pøedchozí kapitole.
1) Složité je hodnocení v pøípadì velkých lomových jezer. Vznik vodní plochy v krajinì, a to zejména zemìdìlské, bývá vìtšinou vítán. Problémem nejvìtších jezer ve sledované oblasti je však to, že se nacházejí v údolní nivì Labe, kde by bez vlivu èlovìka rostl lužní les. Jeho obnova by byla jistì nejrozumnìjším využitím záplavového území, a to nejen z ekologického hlediska. Pøestože k ní v nejbližší dobì z nejrùznìjších dùvodù zøejmì nedojde, není vylouèeno, že ve vzdálenìjší budoucnosti dojde k takovým zmìnám podmínek, že k této obnovì bude možné pøece jen pøistoupit.  Vytvoøením štìrkopískových jezer je však obnova lužního lesa do budoucna znemožnìna témìø zcela. 
2) Malá lomová jezírka pùsobí v krajinì spíše pøíznivì, a to hlavnì z estetického hlediska. Jezírka mohou také sloužit jako útoèištì nìkterých živoèichù (pøedevším obojživelníkù). Nepøíznivý je však èasto vysoký podíl ruderálních druhù Problémem bývá také èastý vznik divokých skládek.
3) Nevýhodou vysazených borových monokultur je jejich snížená odolnost vùèi narušení (což je problém každé monokultury), ke které pøispívá také velmi èasto nadmìrná vlhkost zpùsobená poklesem úrovnì terénu vlivem tìžby.
4) Lesní plochy s velkým podílem ruderálních døevin pùsobí v krajinì spíše rušivì a snižují její celkovou ekologickou stabilitu. Ruderální druhy (hlavnì bylinného patra) se z tìchto lokalit mohou šíøit jako plevele do okolních zemìdìlských kultur.
5) Lesní plochy s víceménì pøirozenou druhovou skladbou døevin vìtšinou nepùsobí z estetického hlediska v krajinì pøíliš rušivì. V bylinném patru však bývá znaèný podíl ruderálních druhù, což je spojeno s výše uvedenými problémy. Využití tìchto ploch bývá èasto zkomplikováno také pøítomností moèálkù a drobných tùnìk na jejich dnì, které jsou špatnì prostupné pro zvìø. 
6) Ruderální druhy bylinného patra se èasto uplatòují také na nezalesnìných plochách. Spíše mimoøádnì se na tìchto lokalitách mohou vyskytovat i ménì bìžné druhy, vázané na ranná stádia sukcese (napø. palièkovec šedavý na lokalitì è. 27).

	Hodnocení ekologické stability lokalit, které jsou dnes využity jako pole nebo jako zastavìná plocha, nemá pøíliš velký význam, protože jejich souèasný stav není tìžbou písku ovlivnìn.

3. 7. Vztah lokalit k ÚSES

	Jezero u Pòova a pískovna u Oseèka leží na území funkèního nadregionálního biocentra Polabských luhù, které je souèástí nadregionálního biokoridoru podél Labe. Pískovna v Kostelní Lhotì je spoleènì s okolním borem navržena jako regionální biocentrum, které by navazovalo na biokoridor podél toku øeky Výrovky. Na tento biokoridor by mohl navazovat také remíz u Pískové Lhoty se tøemi vytìženými pískovnami (è. 14, 15 a 16). Na území navrženého regionálního biocentra Bory leží dvì pískovny (è. 25 a 27). K tomuto biocentru by bylo èasem možné pøièlenit i jezero u Sadské. 
	Jako nové lokální biocentrum by bylo možné navrhnout lomová jezírka u Velenky. Problémem je však ukládání odpadu v jejich bezprostøední blízkosti a zvýšený podíl ruderálních druhù. S problémem ukládání odpadu se setkáváme také v pøípadì lomových jezírek u Hradištka, která by do ÚSES bylo rovnìž možné zapojit. Zaèlenìní ostatních pískoven do ÚSES by, vzhledem k jejich poloze a ke skuteènostem uvedeným v pøedchozí kapitole, bylo problematické.

3. 8. Možnosti dalšího využití opuštìných pískoven

	Velká lomová jezera budou patrnì i nadále sloužit pøedevším k rekreaci (hlavnì koupání). Za úvahu by možná stálo i jejich využití jako zdroje pitné vody. Vyøešení této otázky by však vyžadovalo samostatnou studii. Jezero v Pøední Lhotì je využíváno hlavnì ke sportovnímu rybaøení. Rozsáhlejší chov ryb v ostatních lomových jezerech by znesnadnil jejich využití ke koupání (jak o tom bylo pojednáno v kap. 2. 5.). V okolí jezera v Sadské je potøeba provést øádnou rekultivaci. Zejména by bylo vhodné odstranit betonové bloky po tìžbì, zpevnit ochranný pilíø mezi jezerem a Labem, upravit bøehy do bezpeèného sklonu, aby nedocházelo k jejich erozi, a u západního bøehu odstranit navážku nevyužitého materiálu.
	Na všech lokalitách, na kterých dochází k neøízenému ukládání odpadu, by bylo vhodné tomuto nežádoucímu jevu zabránit. To však není snadný úkol. V úvahu pøipadá oplocení tìchto lokalit, které je ovšem vedle velkých finanèních nákladù nevhodné z hlediska estetického i z hlediska funkènosti v krajinì (znesnadnìní èi úplné znemožnìní pohybu živoèichù). Samozøejmì, že ideálním (èi spíše idealistickým) øešením by v tomto pøípadì byla lepší disciplinovanost obyvatelstva.
	Malá lomová jezírka u Velenky a v Hradištku by se mohla po vyøešení problémù s ukládáním odpadu stát pomìrnì malebnými zákoutími. Nezalesnìnou èást lokality è. 23 by bylo vhodné zalesnit. Na vìtšinì lokalit by bylo vhodné v rámci možností prùbìžnì odstraòovat nežádoucí druhy døevin (pøedevším akáty).
4. Závìr

	Byl sledován souèasný stav 27 opuštìných pískoven na vybrané èásti okresu Nymburk. Tento jejich souèasný stav byl srovnáván se stavem pøed tìžbou. Zmìny, které zde probìhly, lze z krajinnì - ekologického hlediska  hodnotit spíše negativnì.
	Vlivem tìžby došlo ke vzniku antropogenních tvarù reliéfu, které na mnoha místech podléhají intenzívním erozním procesùm. Nepøíznivá je vìtšinou také druhová skladba vegetace vytìžených pískoven. Èasto obsahuje vysoký podíl ruderálních druhù. Chránìný druh nebyl objeven na žádné ze sledovaných lokalit. Problémem mnoha opuštìných pískoven je neøízené ukládání odpadu, které je nevhodné nejen z hlediska estetického, ale také proto, že mùže dojít ke zneèištìní podzemních vod. Snadnìjšímu zneèištìní jsou vystaveny také podzemní vody, které jsou odkryté tìžbou z velkých lomových jezer.
	Z hlediska zaèlenìní do krajiny se ponìkud pøíznivìji jeví malá lomová jezírka u Hradištka a u Velenky. Po vyøešení problémù s ukládáním odpadu by bylo možné obì lokality navrhnout jako lokální biocentra. Do ÚSES by bylo možné zapojit i nìkteré další lokality. Vyšší stupeò ekologické stability opuštìných pískoven vzhledem k jejich okolí je však vìtšinou dán spíše nízkým stupnìm ekologické stability tohoto jejich okolí, které pøedstavuje intenzívnì využívaná zemìdìlská krajina. 
	Tìžba písku bude na Nymbursku probíhat patrnì i v budoucnu. Pøi povolování otvírky nových pískoven je však tøeba brát v úvahu možné dopady na krajinu a životní prostøedí a tìžbu povolovat pouze v nejnutnìjších pøípadech. Po ukonèení tìžby je nutné zajistit øádnou rekultivaci území. 

Použitá literatura:

BALATKA, B. - LOUÈKOVÁ, J. - SLÁDEK, J. (1966): Vývoj hlavní erozní báze èeských øek. Rozpravy ÈSAV, roè. 76, sešit 9. Academia, Praha, 74 s.
BÍNOVÁ a kol. (1995): Evropská ekologická sí� - možný podíl Èeské republiky. Ochrana pøírody, 50, è. 5, s. 141 - 146.
BUCHAR, J. (1983): Zoogeografie. SPN, Praha, 200 s.
CULEK, M. (ed.) a kol. (1995): Biogeografické èlenìní Èeské republiky. Engima, Praha, 347 s. + mapová pøíloha
ÈEPEK, L. a kol. (1963): Vysvìtlivky k pøehledné geologické mapì ÈSSR 1:200 000, list M - 33 - XVI (Hradec Králové). NÈSAV, Praha, 202 s. + mapová pøíloh
ÈERVINKA, P. (1995): Antropogenní transformace pøírodní sféry. Skripta UK, Praha, 68 s.
DEMEK, J. (ed.) a kol. (1987): Zemìpisný lexikon ÈSR - Hory a nížiny. Academia, Praha, 584 s.
DOSTÁL, J. (1989): Nová kvìtena ÈSSR 1, 2. Academia, Praha, 1563 s.
FOØT, M. a kol. (1986): Podìbrady a okolí. SÈNK, Praha, 152 s.
HARTVICH, P. (1983): Možnosti využití štìrkopískových jezer pro potøeby rybníkáøství a sportovního rybáøství. In: Využití a rekultivace vytìžených pískoven. Dùm techniky ÈSVTS, Èeské Budìjovice, s. 78 - 88.
HEJNÝ, S. - SLAVÍK, B. (eds.) a kol. (1988): Kvìtena Èeské socialistické republiky. 1. Academia, Praha, 557 s.
HEJNÝ, S. - SLAVÍK, B. (eds.) a kol. (1990): Kvìtena Èeské republiky. 2. Academia, Praha, 540 s.
HEJTMAN, B. (1948): Soupis lomù ÈSR, è. 28 (Èeský Brod). Èeskoslovenský svaz pro výzkum a zkoušení technicky dùležitých látek a konstrukcí, Praha, 48 s. + mapová pøíloha
HORÁK, V. - SMÉKAL, M. (1974): Názory na øešení støetù zájmù pøed zahájením tìžby ložisek štìrkopískù a stavebního kamene. In: Sborník ze semináøe Ochrana pøírodního prostøedí pøi prùzkumech a tìžbì stavebních nerostných surovin. Geoindustria, Praha, s. 23 - 26
HORNÝ, R. a kol. (1963): Vysvìtlivky k pøehledné geologické mapì ÈSSR 1:200 000, list M - 33 - XV  (Praha). NÈSAV, Praha, 220 s. 
HORNÝ, R. (1989): Geologická mapa ÈSSR, mapa pøedètvrtohorních útvarù 1:200 000, list Praha. Ústøední ústav geologický, Praha. 
JANÈÍ, H. (1988): Krajináøsko - ekologické zhodnocení opuštìných lomù (pískoven) na území Prahy 4 a Prahy 10. Diplomová práce, katedra OŽP a KE PøF UK, Praha, 116 s.
JANDA, Z. (1971): Inventarizace ložisek nerostných surovin, list mapy 1:50 000 M - 33 - 66 - B (Lysá nad Labem). Geoindustria, Praha.
JENÍK, J. (1983): Vytìžené pískovny v ekologickém kontextu Tøeboòska. In: Využití a rekultivace vytìžených pískoven. Dùm techniky ÈSVTS, Èeské Budìjovice, s. 5 - 13.
kolektiv autorù (1982): Pøíroda Nymburska a její ochrana. SSPPOP Støedoèeského kraje a Polabské muzeum v Podìbradech, Podìbrady, 82 s.
kolektiv autorù (1958): Atlas podnebí ÈSSR - mapová èást. HMÚ, Praha. 
LIPSKÝ, Z. (1998): Krajinná ekologie pro studenty geografických oborù. Skripta UK, Praha, 129 s.
MEZERA, A. a kol. (1979): Tvorba a ochrana krajiny. SZN, Praha, 476 s.
MIKYŠKA, R. a kol. (1968): Vegetace ÈSSR A2. Academia, Praha, 208 s. + mapová pøíloha
MÍCHAL, I. (1994): Ekologická stabilita. 2. vydání, Veronica, Brno, 275 s.
NÌMEC, J. - LOŽEK, V. a kol. (1996): Chránìná území ÈR 1 - Støední Èechy. Agentura ochrany pøírody a krajiny ÈR, Praha, 319 s. 
NOVÁK, J. (1981): Nìkolik poznámek k herpetofaunì nymburského okresu. In: Poznej a chraò pøírodu našeho okresu. Sborník pøíspìvkù èlenù aktivu státní ochrany pøírody na okrese Nymburk, Polabské muzeum, Podìbrady, s. 64 - 67
PELLANTOVÁ, J. et al. (1994): Metodika mapování krajiny ÈÚOP. Praha, ÈÚOP a Brno, VaMP, 44 s.
PETRÁNEK, J. (1993): Encyklopedie geologie. JIH, Èeské Budìjovice, 246 s.
PONDÌLÍÈEK, M. (1995): Generel ÚSES pro katastrální území obcí v jižní èásti okresu Nymburk. KZT, Praha. 
PREJZEK, V. - BRANŠOVSKÁ, M. (1983): Lesnické a zemìdìlské rekultivace vytìžených pískoven na Tøeboòsku. In: Využití a rekultivace vytìžených pískoven. Dùm techniky ÈSVTS, Èeské Budìjovice, s. 89 - 101
RUBÍN, J. - BALATKA, B. a kol. (1986): Atlas skalních, zemních a pùdních tvarù. Academia, Praha, 388 s. 
SLAVÍK, B. (ed.) a kol. (1995): Kvìtena Èeské republiky. 4. Academia, Praha, 529 s.
SOKOL, R. (1909): Pøíspìvek ku geologickému výzkumu okolí Sadské. Rozpravy Èeské akademie císaøe Františka Josefa pro vìdy, slovesnost a umìní, roè. XVIII., è. 15, Praha, 22 s.
SOKOL, R. (1912): Tarasy støedního Labe v Èechách. Rozpravy Èeské akademie císaøe Františka Josefa pro vìdy, slovesnost a umìní, roè. XXI., è. 28, Praha, 32 s.
SVOBODA, M. (1986): Zhodnocení ekologického významu opuštìných tìžeben v urbanizované a zemìdìlské krajinì. Diplomová práce, katedra OŽP a KE PøF UK, Praha, 154 s.  
ŠKODA, L. (1982): Výskyt a ekologie obojživelníkù v nádržích na území opuštìných lomù. Diplomová práce, katedra OŽP a KE PøF UK, Praha,  85 s.
ŠÁCHL, J. (1965): Chránìné a vzácné rostliny na Podìbradsku a Nymbursku. SPP a OP støedoèeského kraje spolu s Oblastním muzeem v Podìbradech, Podìbrady, 56 s.
ŠTÝS, S. a kol. (1981): Rekultivace území postižených tìžbou nerostných surovin. SNTL, Praha, 680 s.
TOMÁŠEK a kol. (1990): Pùdní mapa ÈR 1:50 000, list 13 - 13 (Brandýs nad Labem - Stará Boleslav). Ústøední ústav geologický, Praha.
TOMÁŠEK a kol. (1995): Pùdní mapa ÈR 1:50 000, list 13 - 14 (Nymburk). Ústøední ústav geologický, Praha.
VELEMAN, J. (1969):  Inventarizace ložisek nerostných surovin, list mapy 1:50 000 M - 33 -  66 - D (Èeský Brod). Geoindustria, Praha.
VÍT, R. (1972): Inventarizace ložisek nerostných surovin, list mapy 1:50 000 M - 33 -  67 - A (Nymburk). Geoindustria, Praha.
VODIÈKA, J. (1972): Inventarizace ložisek nerostných surovin, list mapy 1:50 000 -  M - 33 -  67 - C (Kolín). Geoindustria, Praha.
WOHLGEMUTH, E. (1996): K poznání oživení zatopeného štìrkopískovištì "Moravièanské jezero". Ochrana pøírody, 51, è. 1, Praha, s. 20
WOHLGEMUTH, E. (1996): Zatopený zemník u Bohuslavic a jeho oživení. Ochrana pøírody, 51, è. 5, Praha, s. 140
ZIEGLER, V. (1974): Geologie širšího okolí Podìbrad. VZ Polabí, roè. 14, è. 5 - 6, Polabské muzeum, Podìbrady, s. 98 - 101
ZIEGLER, V. (1980): Prùvodce geologickou expozicí okresu Nymburk. Polabské muzeum, Podìbrady, 8 s. 
Ostatní použité podklady:

Základní mapa ÈR 1:50 000 - listy 13 - 13 (Brandýs nad Labem - Stará Boleslav) a 13 - 14 (Nymburk)
Základní mapa ÈR 1:10 000 - listy 13 - 13 - 09, 13 - 13 - 10, 13 - 13 - 14, 13 - 13 - 15, 13 - 14 - 06, 13 - 14 - 07, 13 - 14 - 11, 13 - 14 - 12, 13 - 14 - 13 a 13 - 14 - 18
Letecké snímky z let 1938, 1975 a 1984

Mapové pøílohy:

è. 1 - Celková mapa sledovaného území s vyznaèením jednotlivých lokalit  (1:50 000)
è. 2 - Pøehledná geologická mapa sledovaného území    (1:200 000)
è. 3 - Mapa potenciální vegetace sledovaného území     (1:200 000)
è. 4 - Pískovny v okolí Kopanického mlýna   (1:10 000)
è. 5 - Pískovny u Pískové Lhoty    (1:10 000)
è. 6 - Pùvodní využití území jezer v Kluku u Podìbrad    (pøibližnì 1:10 000)
è. 7 - Souèasné využití území v nejbližším okolí jezer v Kluku u Podìbrad  (1:10 000)
è. 8 - Pùvodní využití území jezera v Pòovì    (pøibližnì 1:10 000))
è. 9 - Souèasné využití území v nejbližším okolí jezera v Pòovì    (1:10 000))
è. 10 - Pùvodní využití území jezera u Sadské    (pøibližnì 1:10 000)
è. 11 - Souèasné využití území v nejbližším okolí jezera u Sadské    (1:10 000)

Fotografické pøílohy:

è. 1 - Novì vznikající štìrkopískové jezero u Lysé nad Labem
è. 2 - Nejvìtší z lomových jezírek u Hradištka
è. 3 - Jedna z malých pískoven v Kersku (lokalita è. 3b)
è. 4 - Nejvìtší ze štìrkopískových jezer v Kluku u Podìbrad
è. 5 - Nevydaøená lesnická rekultivace na lokalitì Mostkový les, západ
è. 6 - Celkový pohled na lokalitu Pískový vrch
è. 7 - Celkový pohled na jezero u Sadské
è. 8 - Eroze bøehù jezera u Sadské

foto: autor