Hodnocení vytìžených pískoven na okrese Nymburk
 z krajinnì - ekologického hlediska

Tomáš Matìjèek

	V roce 1998 jsem se zaèal zabývat prùzkumem souèasného stavu vytìžených pískoven na okrese Nymburk a hodnocením zmìn ve využití krajiny, které na tìchto lokalitách v souvislosti s tìžbou probìhly. V plném rozsahu jsou výsledky prùzkumu zpracovány v bakaláøské práci (Matìjèek 1999). Cílem tohoto pøíspìvku je seznámit ètenáøe s hlavními výsledky uvedené práce. 
	Ve sledovaném území jsou tìženy jednak naváté písky, vzniklé pùsobením vìtru v chladných a suchých obdobích starších ètvrtohor, jednak naplavené štìrkopísky labských teras, které jsou rovnìž ètvrtohorního stáøí. Tìžený materiál budeme pro zjednodušení souhrnnì oznaèovat jako písky èi štìrkopísky.
	Tìžba štìrkopískù vìtšinou nebývá veøejností pøijímána tak negativnì jako tìžba vìtšiny ostatních nerostných surovin. Pøed tím, než jsem se zaèal otázkou dopadu této èinnosti na krajinu a životní prostøedí zabývat, domníval jsem se i já, že tato èinnost životní prostøedí pøíliš neovlivòuje a že dopady na krajinu jsou spíše pozitivní (zvìtšení rozlohy vodních ploch apod.). Z tohoto omylu jsem byl pomìrnì rychle vyveden, když jsem se zaèal problematikou zabývat podrobnìji.  
	Celkem bylo sledováno 29 lokalit (považujeme-li jednotlivá jezera u Podìbrad za samostatné lokality), které se nacházejí v jihozápadní èásti okresu Nymburk. Sledované území bylo z praktických dùvodù vymezeno podle administrativních hranic obcí, a to tak, aby zahrnovalo co nejpestøejší škálu lokalit. Vymezení území a jednotlivé lokality tìžby jsou uvedeny v pøiložené mapì (Obr. 1).
	Nejvìtší pískovnou ve sledované oblasti je Pískový vrch (è. 17) o rozloze pøes 33 ha. Z lomových jezer je nejvìtší jezero v Sadské (è. 22) o rozloze necelých 29 ha. Kolem 28 ha má také jedno z jezer u Podìbrad (è. 4a). Další tøi lokality (è. 4b, 10 a 19) jsou vìtší než 10 ha. Pískoven o rozloze 1 - 10 ha je ve sledovaném území pìt (è. 4c, 9, 20, 21 a 25). Ostatní pískovny jsou menší než 1 ha. 
	Podle vztahu hloubky tìžby k hladinì podzemní vody se vìtšinou rozlišuje:
1) suchá tìžba (tj. nad hladinu podzemní vody) - takových lokalit bylo ve sledovaném území nalezeno deset (è. 1, 3, 5, 9, 10, 12, 16, 17, 25 a 27) a
2) tìžba z vody (tj. pod hladinu podzemní vody - celkem 9 lokalit (è. 2, 4a, 4b, 4c, 14, 19, 20, 22 a 26). Hloubka tìžby dosahuje nìkdy až 10 m (è. 4a a 22). 
Na dalších sedmi lokalitách (è. 7, 11, 13, 15, 21, 23 a 24) se voda objevuje pouze v období zvýšené hladiny podzemní vody, zatímco v sušších obdobích zde nalezneme pouze moèálky a bažinky.  Zbývající 3 lokality (è. 6, 8 a 18) byly využity takovým zpùsobem, že zde stopy po tìžbì již nenalezneme. První z nich byla pøemìnìna v pole, další dvì byly z vìtší èásti zastavìny.
	Sledování èasového prùbìhu tìžby je velmi problematické, vzhledem k povaze této èinnosti. Pøesné èasové ohranièení není v mnoha pøípadech ani možné. Pro hrubou orientaci bylo provedeno následující èlenìní:
1) pískovny, opuštìné do roku 1945 - celkem 7 lokalit (è. 1, 3, 6, 8, 13, 18 a 21)
2) pískovny, opuštìné do roku 1965 - dalších 5 lokalit (è. 2, 7, 18, 20, 24 a 26)
3) pískovny, opuštìné do roku 1990 - dalších 9 lokalit (è. 4a, 5, 9, 10, 11, 15, 16, 23 a 25)
4) pískovny, ve kterých se v 90. letech tìžilo - celkem 8 lokalit (è. 4b, 4c, 12, 14, 17, 19, 22 a 27)

	Vliv tìžby písku na životní prostøedí
	Vlivem tìžby na životní prostøedí (obecnì tìžby i konkrétnì tìžby písku) se v pomìrnì ucelené podobì zabývá zejména Štýs (1981). Nejpostiženìjší složkou pøírodního prostøedí bývá pùda. Pøi tìžbì pod hladinu podzemní vody dochází k nevratné zmìnì pùdního fondu na vodní plochu. K odstranìní pùdního krytu dochází i pøi ostatních zpùsobech tìžby. Závažnou skuteèností je také to, že ložiska štìrkopískù jsou èasto soustøedìna v okolí velkých vodních tokù s kvalitními a úrodnými pùdami (pøíkladem je i okres Nymburk). Na celém území okresu Nymburk (nejen ve sledovaném území) bylo k roku 1996 celkem 12 štìrkopískových jezer o celkové rozloze 114 ha, pøièemž vìtšina tìchto pískoven je soustøedìna do pomìrnì úzkého pásu podél Labe.  Nìkteré okresy støední a jižní Moravy (ale také jižních Èech) vykazují ještì daleko vyšší hodnoty.
	Pøi tìžbì štìrkopískù dochází ke vzniku antropogenních1) tvarù reliéfu, které podléhají intenzívním erozním procesùm.  Dochází nejen ke vzniku tvarù vydutých (které jsou samozøejmì nejbìžnìjší), ale také rovinných a vypuklých (pøi ukládání nevyužitého materiálu). K vytvoøení vydutých tvarù došlo na vìtšinì sledovaných lokalit. S tvary rovinnými se nejèastìji setkáváme v oblastech píseèných pøesypù. Konkrétnì se jedná o lokality è. 9, 10, 25 a èásteènì také o lokalitu è. 15. Vypuklé tvary po tìžbì zùstaly pøedevším u jezera Sadská (lokalita è. 22), což souvisí s neprovedenou rekultivací. Nejvìtším vzniklým tvarem je navážka skrývkové zeminy ve støední èásti západního bøehu tohoto jezera. Právì v tomto prostoru dochází také k nejvìtšímu pùsobení eroze.  S pùsobením eroze se setkáme u vìtšiny velkých lomových jezer  (hlavnì lokality è. 14, 19, 20 a 22). Bøehy jezer u Podìbrad (è. 4a - c) jsou erozí postiženy v menší míøe. Nepøíznivým dopadem ruèní tìžby v malých pískovnách je nadmìrná (nepøirozená) výšková èlenitost, která znesnadòuje jejich prostupnost (napøíklad pro zvìø apod.), což omezuje možnosti dalšího využití lokalit. Situace je navíc èasto komplikována bažinatým dnem tìchto pískoven. 
	Utváøení vegetace v opuštìných pískovnách závisí na mnoha okolnostech. Zásadní rozdíl je mezi vegetací pískoven, na kterých byla provedena lesnická rekultivace a pískoven, které byly po vytìžení ponechány vlastnímu vývoji. Velký vliv mají také ekologické podmínky daných stanoviš�, a to pøedevším vlhkost.
	Na suchých stanovištích s provedenou lesnickou rekultivací se vìtšinou setkáváme s monokulturou borovice lesní (Pinus sylvestris - lokality è. 9 a 17), pøípadnì s pøímìsí dubu èerveného (Quercus rubra - lokality è. 5, 10 a 25), který je u nás nepùvodní a je považován za nevhodný pro svùj kyselý opad, který témìø znemožòuje rozvoj bylinného patra. Možnosti využití jiných døevin jsou však dost omezené. Nízká druhová pestrost bylinného patra byla pozorována na všech výše uvedených lokalitách. Èasto bylinné patro chybí zcela.
	Na støednì vlhkých stanovištích vìtšinou k lesnické rekultivaci nedošlo a utváøení vegetace probíhá spontánnì. Druhová pestrost je sice vyšší než v pøedchozím pøípadì, ale bývá zde vysoký podíl nepùvodních a ruderálních2) druhù, což snižuje ekologickou stabilitu území. Z døevin osídluje takováto stanovištì èasto trnovník akát (Robinia pseudacacia), který nìkde zcela pøevládá (napø. na lokalitách è. 1, 23, 24 a 27). Akát je z ekologického hlediska nevhodnou døevinou, protože pùsobí destrukci pøirozené vegetace a velmi intenzívnì se šíøí. Èasto se na takovýchto stanovištích vyskytuje také bez èerný (Sambucus nigra). Bylinné patro území, postižených tìžbou písku se vìtšinou velmi zøetelnì liší od svého okolí.
	Na nejvlhèích stanovištích se mezi døevinami vìtšinou uplatòuje olše lepkavá (Alnus glutinosa), topol (Populus tremula, P. alba aj.) a rùzné druhy vrb (Salix sp.), v menší míøe také bøíza (Betula pendula). V bylinném patru èasto pøevládají ruderální druhy (kopøiva, merlíky, lebedy aj.). Vysoký je i podíl druhù nepùvodních (zavleèených) - napø. netýkavka malokvìtá (Impatiens parviflora), loubinec pìtilistý (Parthenocissus quinquefolia), loubinec trojlaloèný (P. tricuspidata), pì�our malokvìtý (Galinsoga parviflora), køídlatka èeská (Reynoutria bohemica), zlatobýl kanadský (Solidago canadensis) aj.
	Tyto druhy vìtšinou rychle zaujímají rozsáhlé plochy nových stanoviš� a znemožní tak rùst jiných druhù, což snižuje celkovou druhovou pestrost. Èasto se také jedná o nežádoucí plevele, které se šíøí do okolních polí. Ani na jedné ze sledovaných lokalit nebyl objeven žádný chránìný druh. Ponìkud významnìjším rostlinným druhem je pouze palièkovec šedavý (Corynephorus canescens) na lokalitì è. 27, který je charakteristickým druhem nedaleké PP Píseèný pøesyp u Píst.
	Ovzduší je tìžbou štìrkopísku významnìji ovlivnìno jen pøi rozsáhlejší tìžbì, a to spíše nepøímo. Pøímo pøi tìžbì je zatíženo zvýšenou prašností. Dále dochází ke zneèiš�ování ovzduší exhalacemi, hlavnì pøi dopravì vytìženého materiálu. Do ovzduší se také ve zvýšené míøe dostávají pevné èástice malých rozmìrù z obnaženého a èasto i vysušeného povrchu vlivem zvýšené vìtrné eroze (zejména na výsypkách).
	Podzemní i povrchové vody jsou pøi tìžbì ovlivòovány zejména odkrytím zvodnìlých horizontù (pøi tìžbì pod hladinu podzemní vody), které jsou tak vystaveny zneèiš�ování splachy z okolí a ropnými produkty z tìžebních strojù.  Snadnìjšímu zneèištìní jsou podzemní vody vystaveny i pøi tìžbì nad hladinu podzemní vody, protože tìžbou dochází ke snížení mocnosti ochranného pùdního a horninového filtru. Štìrkopísková jezera bývají èasto využívána jako koupalištì, a to pro svou èistou vodu. Èasem však dochází k zarùstání vodním kvìtem a možnosti tohoto využití jsou stále omezenìjší. Ve sledovaném území se s uvedeným jevem zatím pøíliš nesetkáváme (s vyjímkou jezera v Pøední Lhotì - è. 20), ale napø. na Tøeboòsku jsou již nìkterá štìrkopísková jezera ke koupání nevhodná.    
	Hodnotíme-li zmìny celkového využití krajiny, mùžeme øíci, že opuštìné pískovny tvoøí v krajinì tzv. krajinné enklávy - tedy území, která se svým vzhledem liší od svého okolí. Z hlediska pùvodu se jedná o enklávy disturbanèní (vzniklé narušením). Vlivem tìžby dochází ke snížení ekologické stability území. Ekologickou stabilitou (pojem bývá vykládán rùznì) rozumíme dle Míchala (1994) schopnost ekosystému vyrovnávat se vlastními  mechanismy s vnìjšími rušivými vlivy (autoregulace). Tato schopnost se projevuje jednak odolností vùèi pùsobení vnìjších rušivých vlivù, jednak spontánním návratem do pùvodního stavu po odeznìní rušivého vlivu.
	Ekologická stabilita vytìžených pískoven se vlivem sukcese3) postupnì zvyšuje a èasem mùže být i vyšší než ekologická stabilita okolního prostøedí. Lokalita se èasem mùže stát i útoèištìm nìkterých druhù rostlin a živoèichù, pro které nejsou v okolním prostøedí vhodné životní podmínky. Vyšší stupeò ekologické stability opuštìných pískoven vzhledem k jejich okolí je však vìtšinou dán spíše nízkým stupnìm ekologické stability tohoto jejich okolí, které pøedstavuje intenzívnì využívaná zemìdìlská krajina.
	
	Zmìny ve využití krajiny na sledovaných lokalitách
	Využití území dnešních vytìžených pískoven v minulosti bylo zjiš�ováno pøedevším z leteckých snímkù, ale také z dalších pramenù. Souèasný stav lokalit byl provìøován pøímo v terénu.  Pískovny byly velmi èasto zakládány v borových remízech mezi poli (lokality è. 1, 7, 11, 12, 15, 16, 23 a 24) a na území zalesnìných píseèných pøesypù (lokality è. 9, 10 a 25). Podle souèasného využití mùžeme lokality rozdìlit do následujících skupin:
1) velká lomová jezera se souvislou vodní hladinou (è. 4, 14, 19, 20 a 22)
2) lokality  s nìkolika menšími jezírky (è. 2 a 26)
3) vysazené borové monokultury (pøípadnì s pøímìsí dubu èerveného) vìtšinou s chudým bylinným patrem (è. 5, 9, 10, 17 a 25)
4) lesní plochy s velkým podílem ruderálních døevin (è. 1, 23 a 24)
5) lesní plochy s víceménì pøirozenou druhovou skladbou døevin. V bylinném patru však èasto bývá vysoký podíl ruderálních druhù (è. 7, 11, 12 a 15)
6) nezalesnìné plochy (è. 3, 16, 27 a východní èást lokality è. 23)
7) pole (è. 6)
8) zastavìná plocha (è. 8 a 18)
	Z celkové rozlohy vytìžených pískoven, která èiní kolem 150 ha, pøipadá nejvìtší podíl na vodní plochy (58,6 %). Velkou èást zaujímají také zalesnìné plochy (40,4 %). Z drtivé vìtšíny se jedná o borové monokultury. Podíl ostatních zpùsobù využití je zanedbatelný. Velkým problémem je nekontrolované ukládání odpadu, které bylo pozorováno na lokalitách è. 1, 2, 7, 23 a 26. Tato skuteènost je nepøíznivá nejen z hlediska estetického, ale také proto, že mùže dojít ke zneèištìní podzemních vod.
	Pøi srovnání pøedchozího a souèasného využití jednotlivých lokalit tìžby mùžeme vysledovat pøedevším následující spoleèné rysy:
	Pùvodní borové remízy zùstaly zachovány jako remízy, ale došlo ke zmìnì druhové skladby døevin i bylinného patra. Znaèný je vìtšinou podíl ruderálních druhù. Vìtšinou se jedná o pískovny tzv. bažinného typu. Zvýšená vlhkost rovnìž ovlivòuje druhovou skladbu vegetace.
	Pùvodní borové lesy na píseèných pøesypech byly po vytìžení obnoveny a došlo tak pouze ke zpomalení procesu zalesnìní píseèných pøesypù. Snížením úrovnì terénu však byla v nìkterých pøípadech obnova lesa znesnadnìna. Extrémním pøípadem je nevydaøená lesnická rekultivace na lokalitì è. 10.
	Složitìjší situace je v pøípadì velkých lomových jezer. Využití tìchto území pøed tìžbou bylo vìtšinou pestøejší (menší pole a louky se støídaly s køovinami a remízy), zatímco dnes se zde nachází souvislá vodní plocha. Tìžbou tedy došlo ke snížení rozmanitosti krajiny. To však nelze zcela pøièítat tìžbì, protože zjednodušení krajinné struktury bylo obecným rysem vývoje èeské zemìdìlské krajiny v 50. - 80. letech.   
	S tìžbou písku jsou nepøímo spojeny také nìkteré zmìny ve využití krajiny, které se odehrály mimo vlastní tìžební prostor. Vedle navážek nevyužitého vytìženého materiálu (napø. lok. è. 22) se jedná pøedevším o vybudování pøíjezdových cest (è. 4 a 22) a o stavby, související s následným využitím opuštìné pískovny jako koupalištì (rovnìž na lokalitách è. 4 a 22). Na tìchto dvou lokalitách byla vybudována také parkovištì.

	Hodnocení dopadù tìžby písku z krajinnì - ekologického hlediska
	Hodnocení dopadù tìžby z krajinnì - ekologického hlediska bylo provedeno na základì rozdìlení lokalit podle jejich souèasného využití:
1) Složité je hodnocení v pøípadì velkých lomových jezer. Vznik vodní plochy v krajinì, a to zejména zemìdìlské, bývá vìtšinou vítán. Problémem nejvìtších jezer ve sledované oblasti je však to, že se nacházejí v údolní nivì Labe, kde by bez vlivu èlovìka rostl lužní les. Jeho obnova by byla jistì nejrozumnìjším využitím záplavového území, a to nejen z ekologického hlediska. Pøestože k ní v nejbližší dobì z nejrùznìjších dùvodù zøejmì nedojde, není vylouèeno, že ve vzdálenìjší budoucnosti dojde k takovým zmìnám podmínek, že k této obnovì bude možné pøece jen pøistoupit.  Vytvoøením štìrkopískových jezer je však obnova lužního lesa do budoucna znemožnìna témìø zcela. 
2) Malá lomová jezírka pùsobí v krajinì spíše pøíznivì, a to hlavnì z estetického hlediska. Jezírka mohou také sloužit jako útoèištì nìkterých živoèichù (pøedevším obojživelníkù). Nepøíznivý je však èasto vysoký podíl ruderálních druhù. Problémem bývá také èastý vznik divokých skládek.
3) Nevýhodou vysazených borových monokultur je jejich snížená odolnost vùèi narušení (což je problém každé monokultury), ke které èasto pøispívá také nadmìrná vlhkost zpùsobená poklesem úrovnì terénu vlivem tìžby.
4) Lesní plochy s velkým podílem ruderálních døevin pùsobí v krajinì spíše rušivì a snižují její celkovou ekologickou stabilitu. Ruderální druhy (hlavnì bylinného patra) se z tìchto lokalit mohou šíøit jako plevele do okolních zemìdìlských kultur.
5) Lesní plochy s víceménì pøirozenou druhovou skladbou døevin vìtšinou nepùsobí z estetického hlediska v krajinì pøíliš rušivì. V bylinném patru však bývá znaèný podíl ruderálních druhù, což je spojeno s výše uvedenými problémy. Využití tìchto ploch bývá èasto zkomplikováno i pøítomností moèálkù a drobných tùnìk na jejich dnì, které jsou špatnì prostupné pro zvìø. 
6) Ruderální druhy bylinného patra se èasto uplatòují také na nezalesnìných plochách. Spíše mimoøádnì se na tìchto lokalitách mohou vyskytovat i ménì bìžné druhy, vázané na ranná stádia sukcese (napø. palièkovec šedavý na lokalitì è. 27).
	Hodnocení lokalit, které jsou dnes využity jako pole nebo jako zastavìná plocha, nemá pøíliš velký význam, protože jejich souèasný stav není tìžbou písku ovlivnìn.

	Poznámky
1. Antropogenní = vzniklý èinností èlovìka.
2. Ruderální rostliny = druhy, které osídlují pøedevším rumištì, okraje cest a jiná èlovìkem vytvoøená stanovištì. Jedná se vìtšinou o plevele.
3. Sukcese = vývoj druhového složení spoleèenstev na daném stanovišti, který smìøuje k vytvoøení spoleèenstva, odpovídajícího podmínkám tohoto stanovištì.

	Literatura
MATÌJÈEK, T. 1999: Zmìny ve využití krajiny spojené s tìžbou štìrkopískù na vybrané èásti okresu Nymburk. Bakaláøská práce, katedra fyzické geografie a geoekologie PøF UK, Praha, 42 s. + 11 mapových pøíloh 	
MÍCHAL, I. 1994: Ekologická stabilita. 2. vydání, Veronica, Brno, 275 s.
ŠTÝS, S. a kol. 1981: Rekultivace území postižených tìžbou nerostných surovin. SNTL, Praha, 680 s.

	Shrnutí  (pøeložit do angliètiny)
	Byl sledován souèasný stav 29 opuštìných pískoven na vybrané èásti okresu Nymburk. Tento jejich souèasný stav byl srovnáván se stavem pøed tìžbou. Zmìny, které zde probìhly, lze z krajinnì - ekologického hlediska  hodnotit spíše negativnì.
	Vlivem tìžby došlo ke vzniku antropogenních tvarù reliéfu, které na mnoha místech podléhají intenzívním erozním procesùm. Nepøíznivá je vìtšinou také druhová skladba vegetace vytìžených pískoven. Èasto obsahuje vysoký podíl ruderálních druhù. Chránìný druh nebyl objeven na žádné ze sledovaných lokalit. Problémem mnoha opuštìných pískoven je neøízené ukládání odpadu, které je nevhodné nejen z hlediska estetického, ale také proto, že mùže dojít ke zneèištìní podzemních vod. Snadnìjšímu zneèištìní jsou vystaveny také podzemní vody, které jsou odkryté tìžbou z velkých lomových jezer. 
	Nìkteré vytìžené pískovny mohou být z ekologického hlediska hodnotnìjší než jejich okolí a mohou se  stát i útoèištìm nìkterých druhù rostlin a živoèichù, pro které nejsou v okolním prostøedí vhodné životní podmínky.  Vyšší stupeò ekologické stability opuštìných pískoven vzhledem k jejich okolí je však vìtšinou dán spíše nízkým stupnìm ekologické stability tohoto jejich okolí, které pøedstavuje intenzívnì využívaná zemìdìlská krajina.